КИЇВСЬКИЙ  АПЕЛЯЦІЙНИЙ   СУД   

Справа 369/322/19                                                                            Головуючий у І-й інстанції - Кириленко Т.В.
апеляційне провадження № 22-ц/824/10962/2021                                       Доповідач Заришняк Г.М

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
 
25 листопада  2021 року Київський апеляційний суд в складі суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
Головуючого - Заришняк Г.М.
Суддів - Кулікової С.В., Рубан С.М.
розглянув у  порядку письмового провадження цивільну справу за апеляційною скаргою Білоуса Андрія Володимировича, діючого в інтересах Акціонерного товариства Комерційний Банк «ПриватБанк», на рішення Миронівського районного суду Київської області від 19 квітня 2021 року в справі за позовом ОСОБА_1 до Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» про захист прав споживачів,-
 
В С Т А Н О В И В :
 
В січні 2019  року   ОСОБА_1 звернулася в суд з позовом до  АТ КБ  «ПриватБанк» про захист прав споживачів
В обґрунтування позову вказувала,  що вона відкрила у ПАТ КБ «ПриватБанк», правонаступником якого є АТ КБ  «ПриватБанк»,  ряд карткових рахунків. Впродовж 27 та 28 березня 2018 року невідомими особами з її рахунків були списані (перераховані на інші рахунки) грошові кошти, а також укладено з банком від її імені кредитний договір №18032715190249 від 27 березня 2018 на суму 13 000 грн. Загальна сума коштів, що несанкціонован списана з вказаних рахунків, становить 28 928,32 грн.
Про дані обставини нею було повідомлено Банк, а також була надіслана  вимога про відновлення балансу на карткових рахунках та про розірвання вказаного  кредитного договору, проте зазначена вимога банком залишена без задоволення. На підставі поданої нею заяви Управлінням захисту економіки м. Києва Департаменту захисту економіки Національної поліції України, за фактом крадіжки грошових коштів з відкритих на її ім`я рахунків у АТ КБ «ПриватБанк», було порушено кримінальне провадження.
Посилаючись на те, що відповідач не забезпечив збереження належних їй коштів, які містились на карткових рахунках, а також безпідставно здійснює нарахування та списання сум заборгованості, відсотків за користування кредитом та штрафних санкцій за кредитним договором, який нею не укладався, позивачка просила  стягнути з відповідача суму безпідставно списаних коштів, відновити баланс на карткових рахунках, анулювати зобов`язання за кредитним договором та всі нараховані зобов`язання за таким договором.
Рішенням Миронівського районного суду Київської області від 19 квітня 2021 року позов задоволено.
Стягнуто з АТ КБ «Приватбанк» на користь ОСОБА_1 несанкціоновано списані з рахунку «Скарбничка» кошти в сумі 1 038 гр., 05 коп., та несанкціоновано списані з рахунку для виплат кошти в сумі 113 грн. 72 коп., а всього 1 151 грн. 77 коп.
Зобов?язано АТ КБ  «Приватбанк» відновити баланс на карті «Універсальна» № НОМЕР_1 , відкритій на ім`я ОСОБА_1 , шляхом повернення (зарахування) на рахунок карти несанкціоновано списаних коштів в сумі 27 776 гривень 32 копійки.
Зобов?язано АТ КБ  «Приватбанк» анулювати (сторнувати) всі нараховані та списані за період з 27 березня 2018 року суми заборгованості, процентів за користування кредитом, комісії, штрафних санкцій та страхових платежів, що були нараховані на кредитні кошти в розмірі 27 776 грн. 32 коп., що були несанкціоновано списані з карти «Універсальна», відкритої на ім`я ОСОБА_1 .
Зобов?язано АТ КБ «Приватбанк» анулювати договірні зобов?язання  ОСОБА_1  з АТ КБ «Приватбанк» за договором №18032715190249 від 27 березня 2018 року на суму 13 000 грн.
Вирішено питання судових витрат.
 В апеляційній скарзі  Білоус А.В. , діючий в інтересах АТ КБ «ПриватБанк», посилаючись на неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи, порушення норм  матеріального  та процесуального права, просить рішення скасувати та ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволенні позовних вимог. 
Позивач   у поданому відзиві просить  апеляційну скаргу залишити без задоволення,   апеляційну скаргу залишити  без змін, посилаючись на  законність судового рішення.
В судовому засіданні представник відповідача  підтримав подану апеляційну скаргу з підстав та доводів, викладених в ній.
Позивачка та її представник проти апеляційної скарги заперечили, вважаючи рішення суду законним.
Розглянувши справу в межах доводів апеляційної скарги, перевіривши законність й обґрунтованість постановленого рішення  суду в цій частині, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга   не підлягає задоволенню з таких підстав.
Задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив з доведеності та обґрунтованості позовних вимог.
Колегія суддів  погоджується  з таким висновком суду, виходячи з наступного.
Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 11 ЦК України договори та інші правочини є підставами виникнення цивільних прав та обов`язків. 
Згідно статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Істотними умовами договору відповідно до ч. 1  статті 638 ЦК України є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.
Статтею 639 ЦК України встановлено, що договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлені законом. Якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася. Якщо сторони домовились укласти у письмовій формі договір, щодо якого законом не встановлена письмова форма, такий договір є укладеним з моменту його підписання сторонами. 
Договір є обов`язковим для виконання сторонами (ст.629 ЦК України).
Відповідно до ч.ч.1,3 ст.1066 ЦК України за договором банківського рахунку банк зобов`язується приймати і зараховувати на рахунок, відкритий клієнтові (володільцеві рахунка), грошові кошти, що йому надходять, виконувати розпорядження клієнта про перерахування і видачу відповідних сум з рахунка та проведення інших операцій за рахунком. Банк не має права визначати та контролювати напрями використання грошових коштів клієнта та встановлювати інші, не передбачені договором або законом, обмеження його права розпоряджатися грошовими коштами на власний розсуд.
Згідно зі ст.1067 ЦК України договір банківського рахунку укладається для відкриття клієнтові або визначеній ним особі рахунка у банку на умовах, погоджених сторонами.
Пунктом 7.1.2 ст.7 Закону  України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні» визначено, що поточний рахунок, що відкривається банком клієнту на договірній основі для зберігання коштів і здійснення розрахунково-касових операцій за допомогою платіжних інструментів  відповідно до умов договору та вимог законодавства України.
Згідно з п.1.14 ст.1 Закону України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні» електронний платіжний засіб - платіжний інструмент, який надає  його держателю можливість за допомогою платіжного пристрою отримати інформацію про належні держателю кошти та ініціювати їх переказ.
За п.14.15 ст.14 цього Закону користувач, відповідно до умов договору, зобов`язаний надати банку інформацію для здійснення контактів з ним, а банк зобов`язаний зберігати цю інформацію протягом дії договору. Обов`язок банку щодо повідомлення користувача про здійснені операції з використанням електронного платіжного засобу користувача є виконаним: у разі інформування банком користувача про кожну здійснену операцію відповідно до контактної інформації, наданої користувачем.
Аналіз наведених норм Закону дає можливість дійти до висновку про те, що банк зобов`язується забезпечувати збереження коштів клієнта на його рахунку, приймати до зарахування на рахунок клієнта готівкові та безготівкові грошові кошти та забезпечувати списання коштів по рахунку клієнта.
Як вбачається з матеріалів справи і це було встановлено судом, що  з метою отримання банківських послуг,  ОСОБА_1 відкрила у ПАТ КБ «ПриватБанк», яке в подальшому перейменовано у АТ КБ «Приватбанк», ряд карткових рахунків: карту «Універсальна» № НОМЕР_1 , на яку встановлено кредитний ліміт, карту для виплат № НОМЕР_2 та карту «Скарбничка» № НОМЕР_3 .
З виписки з банківського рахунку про рух коштів слідує, що  за період з 16 год. 40 хв. 27 березня 2018 року по 03 год. 00 хв. 28 березня 2018 року, по картковим рахункам позивача були здійснені наступні операції по списанню (перерахуванню коштів на інші рахунки):
1. За картою «Універсальна» № НОМЕР_1 : списано 2 602,08 грн., 5 410,08 грн., 7 282,08 грн., 12 482,08 грн., всього на суму 27 776,32 грн. До складу вказаної суми входить 13 000,00 грн. кредитних коштів, зарахованих на карту на виконання банком кредитного договору №18032715190249 від 27 березня 2018 року;
2. За картою «Скарбничка» № НОМЕР_3 : списано 0,98 грн., 1 037,08 грн., всього на суму 1 038,05 грн. Вказані кошти були перераховані на карту позивача для виплат;
3. За картою для виплат № НОМЕР_2 : зараховано з рахунку «Скарбничка» 1 038,05 грн., списано 1 152,00 грн., в тому числі 113,95 грн. особистих коштів позивача.
Сукупний розмір списаних коштів становить 28 928,32 грн.
Вказані обставини підтверджуються даними виписок з банківських рахунків позивача про рух коштів (а.с. 8-11, 20), даними договору №SAVDN27000719084921, Послуга накопичення «Копілка» від 27 березня 2018 року (а.с. 15-19).
Судом встановлено, що 27 березня 2018 року на електронну адресу ОСОБА_1 від ПАТ КБ «ПриватБанк» надійшов лист про підтвердження зобов`язань за кредитним договором №18032715190249 від 27 березня 2018 року на суму 13 000,00 грн. у вигляді встановлення регулярного платежу на списання коштів з картки «Універсальна»                   № НОМЕР_1 на погашення заборгованості з щомісячним платежем 1677 грн. (перший платіж здійснено 27 березня 2018 року о 17 год. 07 хв.17 с.).
Дана обставина підтверджується даними чеку - договору до купівлі по сервісу «Миттєва розстрочка» та виписки з банківського рахунку позивача (а.с. 12-14).
Судом також встановлено, що 29 березня 2018 року позивач ОСОБА_1 звернулась до АТ КБ «ПриватБанк» із заявою №29/03 з вимогою повернути всі грошові кошти, що несанкціоновано були списані з рахунків, відкритих на ім?я ОСОБА_1 , анулювати (сторнувати) всі нараховані та списані комісії і проценти по несанкціонованих операціях, що здійснені по універсальній картці ОСОБА_1 , розірвати договірні зобов?язання ОСОБА_1 з ПАТ КБ «Приватбанк» за договором №18032715190249 від 27 березня 2018 року, а також провести службове розслідування за фактом несанкціонованого списання коштів. 
Аналогічні заяви були надіслані відповідачу 20 квітня 2018 року за вихідними № 20/04 та №20/04/2, 23 квітня 2018 року за вихідним №23/04, 24 квітня 2018 року за вихідним № 24/04 (а.с. 21-48).
У відповідь на заяви позивача, стосовно повернення коштів, відповідач  листами від 21 травня 2018 року №20.1.0.0.0/7-180426/791 повідомив позивача, що Банком було ініційовано проведення службового розслідування, в ході якого здійснювався детальний аналіз всієї викладеної у зверненнях інформації. В результаті проведення розслідування встановлено, що факт несанкціонованого зняття коштів з рахунку підтверджено. Однак аналіз обставин, які сприяли використанню коштів третіми особами показав, що клієнтом були порушені умови і правила надання банківських послуг, а саме: використання системи дистанційного банківського обслуговування «Приват-24» та правил дистанційного управління рахунком. У зв?язку з цим, відповідачем відмовлено у задоволенні вимог позивача щодо повернення суми несанкціонованого зняття коштів (а.с. 54-56).
Як вбачається з роздруківки вхідних і вихідних міжміських номерів, місцевих дзвінків, здійснених з номеру телефону НОМЕР_4 , сформованої ПАТ «ВФ» Україна», отриманих на підставі ухвали Дніпровського районного суду міста Києва від 25 червня 2018 року у справі №755/6919/18 про тимчасовий доступ до речей та документів, в період з 00.00 год. по 15.40 год. 27 березня 2018 року вказаний номер використовувався в діапазоні місця знаходження: м. Київ, Бесарабська площа, 2. Починаючи з 15.53 год. по 22.29 год. 27 березня 2018 року вказаний номер телефону використовувався в діапазоні місця знаходження: АДРЕСА_1 .
Вказана обставина підтверджується даними роздруківки вхідних і вихідних міжміських номерів, місцевих дзвінків здійснених з номеру телефону НОМЕР_4 , сформованої ПАТ «ВФ» Україна» (а.с. 116-119), протоколу тимчасового доступу до речей і документів від 05 липня 2018 року (а.с. 120-121).
За змістом ухвали Дніпровського районного суду міста Києва від 25 червня 2018 року у справі №755/6919/18, в Дніпровському УПНП в місті Києві перебуває кримінальне провадження, відомості про яке 05 квітня 2018 року внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №12018100040003345, відкрите за фактом незаконного заволодіння грошовими коштами ОСОБА_1 , які знаходились на поточних рахунках у ПАТ КБ «Приватбанк», шляхом незаконних операцій з використанням електронно-обчислювальної техніки, що містить ознаки складу кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 185 та ч. 3 ст. 190 КК України. Позивачку ОСОБА_1  визнано потерпілою в даному кримінальному провадженні. (а.с. 122-123).
З постанови Північного апеляційного господарського суду від 19 березня 2021 року у справі 910/16279/20 за позовом ТОВ «Футбольний клуб» «Лайонс» до АТ КБ «ПриватБанк» про повернення несанкціоновано списаних коштів та стягнення пені вбачається, що судом враховано та покладено в основу рішення встановлені факти виготовлення невстановленими особами 27 березня 2018 року копії сім-картки мобільного оператора «Водафон» з номера мобільного телефону НОМЕР_4 , який належить ОСОБА_1 , та був прив?язаний до інтернет банкінгу «Приват - 24», та безпідставного переказу банком грошових коштів з рахунків позивача в період 27-28 березня 2018 року (том 2, а.с. 14-25).
За даними довідки про зміну умов кредитування та обслуговування кредитної карти, оформленої на ім?я ОСОБА_1 , починаючи з 30 січня 2018 року кредитний ліміт збільшено до 27 000,00 грн. (а.с.178).
З банківської виписки про рух коштів по рахунках позивача, наданої відповідачем, слідує, що Банк здійснює списання мінімальних (чергових) платежів та відсотків за користування кредитними коштами за договором №18032715190249 від 27 березня 2018 року з Універсальної карти позивача за рахунок встановленого на карту кредитного ліміту. З Універсальної карти відповідач також здійснюється списання пені за прострочку за кредитом та відсотками.
Відповідно до ст.1073 ЦК України, у разі несвоєчасного зарахування на рахунок грошових коштів, що надійшли клієнтові, їх безпідставного списання банком з рахунку клієнта або порушення банком розпорядження клієнта про перерахування грошових коштів з його рахунка банк повинен негайно після виявлення порушення зарахувати відповідну суму на рахунок клієнта або належного отримувача, сплатити проценти та відшкодувати завдані збитки, якщо інше не встановлено законом.
Згідно з пунктами розділу VI  Положення про порядок емісії електронних платіжних засобів і здійснення операцій з їх використанням, затвердженого постановою Правління Національного банку України від 5 листопада 2014 року № 705, емітент або визначена ним юридична особа під час отримання повідомлення та/або заяви про втрату електронного платіжного засобу та/або платіжні операції, які не виконувалися користувачем, зобов`язаний ідентифікувати користувача і зафіксувати обставини, дату, годину та хвилини його звернення на умовах і в порядку, установлених договором. Емітент після находження повідомлення та/або заяви про втрату електронного платіжного засобу та/або  платіжні операції, які не виконувалися користувачем, зобов`язаний негайно зупинити здійснення операцій з використанням цього електронного платіжного засобу. Емітент у разі здійснення помилкового або неналежного переказу, якщо користувач невідкладно повідомив про платіжні операції, що ним не виконувалися, після виявлення помилки негайно відновлює залишок коштів на рахунку до того стану, у якому він був перед виконанням цієї операції. Емітент у разі повідомлення користувачем про незавершену операцію з унесення коштів через платіжні пристрої банку-емітента на рахунки, відкриті в банку-емітенті, після подання користувачем емітенту відповідного документа, що підтверджує здійснення цієї операції, негайно зараховує зазначену в цьому документі суму коштів на відповідний рахунок. Користувач не несе відповідальності за здійснення платіжних операцій, якщо електронний платіжний засіб було використано без фізичного пред`явлення користувачем та/або електронної ідентифікації самого електронного платіжного засобу і його користувача, крім випадків, якщо доведено, що дії чи бездіяльність користувача призвели до втрати, незаконного використання ПІН-коду або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції.
Лише наявність обставин, які безспірно доводять, що користувач своїми діями чи бездіяльністю сприяв втраті, незаконному використанню ПІН-коду або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції, є підставою для притягнення його до цивільно-правової відповідальності.
Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом (ч.1 ст.81 ЦПК України).
Позивачкою підтверджено факт, що електронний платіжний засіб було використано без фізичного пред?явлення користувачем та/або електронної ідентифікації самого електронного платіжного засобу і його користувача.
Поряд з цим, відповідачем не надано доказів того, що операції з картками позивача відбулися шляхом введення коду підтвердження, отриманого саме позивачем на його телефонний номер, а не шляхом переадресації SMS та дзвінків з номера позивача на інший номер без його відома. Також відповідач не надав доказів того, що позивач своїми діями чи бездіяльністю сприяв втраті, незаконному використанню ПІН-коду або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції.
Оскільки  списання грошових коштів з карткових рахунків позивачки відбулося не за її розпорядженням, як власника таких рахунків, то вона  не повинна нести за такі операції цивільно-правову відповідальність у вигляді сплати кредиту, відсотків за несанкціоноване списання кредитного ліміту, штрафу та пені за прострочку  по кредиту, і саме по собі списання грошових коштів з карткових рахунків позивача та облік банком заборгованості по рахунках позивача є безпідставним.
Відповідно до п.37.2 ст.37 Закону України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні» у разі ініціації неналежного переказу з рахунка неналежного платника з вини ініціатора переказу, що не є платником, емітент зобов`язаний переказати на рахунок неналежного платника відповідну суму грошей за рахунок власних коштів, а також сплатити неналежному платнику пеню в розмірі 0,1 відсотка суми неналежного переказу за кожний день, починаючи від дня неналежного переказу до дня повернення відповідної суми на рахунок, якщо більший розмір пені не обумовлений договором між ними
Оскільки  переказ коштів з рахунку позивача відбувся  поза волею останнього, відповідач повинен сплатити на користь позивача пеню, розмір якої встановлений Законом України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні».
Статтею 203 ЦК України визначено, що волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.
Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв?язку. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). (ст. 207 ЦК України).
Відповідно до статті 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п?ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.
Частиною першою статті 216 ЦК України встановлено, що недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов?язані з його недійсністю.
За змістом ст.  218 ЦК України встановлено, що заперечення однією із сторін факту вчинення правочину або оспорювання окремих його частин може доводитися письмовими доказами, засобами аудіо-, відеозапису та іншими доказами. Якщо правочин, для якого законом встановлена його недійсність у разі недодержання вимоги щодо письмової форми, укладений усно і одна із сторін вчинила дію, а друга сторона підтвердила її вчинення, зокрема шляхом прийняття виконання, такий правочин у разі спору може бути визнаний судом дійсним.
Велика палата Верховного Суду у постанові від 16 червня 2020 року у справі 145/2047/16-ц дійшла до висновку, що відповідно до статті 204 ЦК України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним. Зазначена норма кореспондує частинам другій, третій статті 215 ЦК України, висвітлює різницю між нікчемним і оспорюваним правочином і не застосовується до правочинів, які не відбулися, бо є невчиненими.
Разом із тим Велика Палата Верховного Суду констатувала, що у випадку оспорювання самого факту укладення правочину, такий факт може бути спростований не шляхом подання окремого позову про недійсність правочину, а під час вирішення спору про захист права, яке позивач вважає порушеним шляхом викладення відповідного висновку про неукладеність спірних договорів у мотивувальній частині судового рішення.
 З огляду на досліджені вище докази та доведеність факту несанкціонованого списання коштів з рахунків позивача та несанкціонованого доступу до інтернет - банкінгу «Приват- 24» в період 27-28 березня 2018 року, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про неукладеність позивачем кредитного  договору №18032715190249 від 27 березня 2018 року.
Суд першої інстанції повно та всебічно з`ясував дійсні обставини справи, зібраним по справі доказам надав належну правову оцінку та й прийшов  до правильного висновку про задоволення позову.
Доводи апеляційної скарги   про те, що  у Банку  відсутній обов`язок  щодо повернення  списаних коштів через несвоєчасне повідомлення  ОСОБА_1 . Банку про несанкціоновані операції, не можуть бути підставою для скасування рішення суду, оскільки спростовуються  фактом звернення  позивачки  до служби  підтримки клієнтів за номером 3700 ще 27.03.2018 року та  блокуванням всіх  карток  клієнта. Доказів зворотного відповідачем надано не було.
Крім того,  сам факт  несанкціонованого зняття коштів з рахунку позивача відповідачем не заперечувався, що підтверджується листами  Банку №20.1.0.0.0/7-180426/791  від 21 травня  2018 року, №20.1.0.0.0/7-20180424/2192 від 21.05.2018.
Посилання в апеляційній скарзі на те, що  позивачка користувалась  Універсальною  картою після здійснення  спірних операцій по картковим рахункам  позивачки  27 березня 2018-28 березня 2018 р., що свідчить про визнання нею кредитних зобов`язань, спростовуються банківськими виписками, наявними в матеріалах справи, з яких слідує, що операції по карті стосуються  виключно операції Банку із списання мінімальних (чергових) платежів та відсотків користування кредитними коштами за кредитним договором №18032715190249 від 27 березня 2018 року, списання пені за прострочку  за кредитом  та відсотків на підставі ст. 628 ЦК України.
Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматися як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (пункт 23 рішення ЄСПЛ   від 18 липня 2006 року у справі «Проніна проти України»).
Інші доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують та не впливають на правильність   постановлення судового рішення.
Керуючись   ст.ст.367, 374,375, 382 ЦПК України, апеляційний  суд, -
 
П О С Т А Н О В  И В :
 
Апеляційну скаргу Білоуса Андрія Володимировича, діючого в інтересах Акціонерного товариства Комерційний Банк «ПриватБанк», - залишити без задоволення.
Рішення Миронівського районного суду Київської області від 19 квітня 2021 року залишити без змін.
Постанова набирає  законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку  протягом 30 днів  до Верховного Суду з дня виготовлення повної постанови.
    
Головуючий
 
  Судді: