Постанова
Іменем України 
14 грудня 2021 року
м. Київ
справа № 404/1046/19
провадження № 51-4329км21
Верховний Суд колегією суддів Другої судової палати Касаційного кримінального суду у складі:
головуючого                                   ОСОБА_1 ,
суддів                                                ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
за участю:
секретаря судового засідання ОСОБА_4 ,
прокурора                                       ОСОБА_5 ,
в режимі відеоконференції 
захисника                                       ОСОБА_6 ,
засудженого                                  ОСОБА_7 ,
 
розглянув у відкритому судовому засіданні касаційну скаргу з доповненнями засудженого ОСОБА_7 на вирок Кіровського районного суду м. Кіровограда від 14 червня 2021 року та ухвалу Кропивницького апеляційного суду від 
12 серпня 2021 року у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 12018120020008195  за обвинуваченням
ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, уродженця м. Кіровограда, зареєстрованого у 
АДРЕСА_1 , проживаючого у АДРЕСА_2 , раніше судимого, останній раз – 30 квітня 2014 року вироком Кіровського районного суду м. Кіровограда за: ч. 2 ст. 309, ст. 71 КК України до покарання у виді позбавлення волі строком на 4 роки; звільненого 15 липня 2014 року за ухвалою Ленінського районного суду м. Кіровограда від 07 липня 2014 року на підставі ст. ст. 2, 9 Закону України «Про амністію у 2014 році»,
у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 307, ч. 2 ст. 309, ч. 1 ст. 311 КК України.
Вступ
24 жовтня 2018 року в період часу з 09:51 по 10:36, ОСОБА_7 , за місцем свого проживання, збув особі з легендованими установчими даними ОСОБА_8 за 
200 грн один ін`єкційний шприц з особливо небезпечним наркотичним засобом - концентратом макової соломи, маса якого, в перерахунку на суху речовину, становить 0,0393 грама.
Крім того, 06 листопада 2018 року  в період часу з 13:23 по 13:31, ОСОБА_7 за 200 грн збув ОСОБА_8 один ін`єкційний шприц з особливо небезпечним наркотичним засобом - опій ацетильований, маса якого, в перерахунку на суху речовину, становить 0,0350 грама. 
Також, ОСОБА_7 , за невстановлених обставин придбав особливо небезпечний наркотичний засіб – канабіс та шприц з ангідридом оцтової кислоти, які залишив зберігати за місцем свого проживання без мети збуту. 
08 листопада 2018 року у ході обшуку домоволодіння ОСОБА_7 , працівники поліції виявили та вилучили особливо небезпечний наркотичний засіб – канабіс, обіг якого заборонено, загальна маса якого в перерахунку на висушену речовину становить 726,07 грама та шприц з ангідридом оцтової кислоти, яка віднесена до прекурсорів, обіг яких обмежено і стосовно яких встановлюються заходи контролю, маса ангідриду оцтової кислоти становить 0,343 грама, яку 
ОСОБА_7 незаконно придбав та зберігав для подальшого виготовлення наркотичного засобу.
Суд першої інстанції кваліфікував діяння та засудив ОСОБА_7 до покарання за: 
–      ч. 1 ст. 311 КК України – у виді обмеження волі строком на 1 рік;
–      ч. 2 ст. 309 КК України – у виді позбавлення волі строком на  1 рік;
–      ч. 2 ст. 307 КК України – у виді позбавлення волі строком на 6 років з конфіскацією всього майна, яке належить засудженому на праві власності.
На підставі ч. 1 ст. 70 КК України призначив остаточне покарання, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, у виді позбавлення волі строком на  6 років з конфіскацією всього майна, яке належить засудженому на праві власності.
Апеляційний суд, після розгляду апеляційних скарг засудженого та прокурора, змінив вирок місцевого суду в частині призначеного ОСОБА_7 покарання, пом`якшивши його за ч. 1 ст. 311 КК України. У решті вирок районного суду залишив без зміни.
Засуджений подав касаційну скаргу з доповненнями в якій, просить змінити оскаржувані судові рішення та закрити кримінальне провадження в частині визнання його винуватим за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 307 КК України. 
Вказує, що з боку правоохоронних органів мала місце провокація зазначеного злочину, особа з легендованими установчими даними була єдиною особою, яка купувала у нього наркотичні засоби. 
При цьому засуджений у своїй касаційній скарзі наводить доводи, зміст яких зводиться до заперечення і незгоди із встановленими фактичними обставинами вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 307 КК України. 
Також зазначає про недотримання судом апеляційної інстанції вимог статті 419 КПК України, який належним чином не перевірив доводів його апеляційної скарги та, залишаючи її без задоволення як безпідставну, формально погодився з висновками суду першої інстанції і прийняв рішення, яке не відповідає вимогам ст. 370 КПК України.
Верховний Суд колегією суддів Другої судової палати Касаційного кримінального суду, в порядку касаційного розгляду, має відповісти на такі питання:
–      Чи постановлено судові рішення з істотними порушеннями вимог кримінального процесуального закону? 
–      Чи наявна у даному кримінальному провадженні провокація злочину, передбаченого ч. 2 ст. 307 КК України? 
Зміст оскаржених судових рішень і встановлені судами першої та апеляційної інстанцій обставини
За вироком Кіровського районного суду м. Кіровограда від 14 червня 2021 року  засуджено ОСОБА_7 до покарання за: 
–      ч. 1 ст. 311 КК України – у виді обмеження волі строком на 1 рік;
–      ч. 2 ст. 309 КК України – у виді позбавлення волі строком на  1 рік;
–      ч. 2 ст. 307 КК України – у виді позбавлення волі строком на 6 років з конфіскацією всього майна, яке належить засудженому на праві власності.
На підставі ч. 1 ст. 70 КК України, за сукупністю злочинів, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, призначено ОСОБА_7 остаточне покарання у виді позбавлення волі строком на 6 років з конфіскацією всього майна, яке належить засудженому на праві власності.
ОСОБА_7  вчинив: незаконне придбання, зберігання прекурсорів, з метою їх використання для виготовлення наркотичного засобу; незаконне придбання та зберігання наркотичного засобу, без мети збуту, у великих розмірах; незаконне придбання та зберігання особливо небезпечного наркотичного засобу з метою збуту; незаконний збут особливо небезпечного наркотичного засобу, вчиненого повторно, за таких обставин.
Так, ОСОБА_7  24 жовтня 2018 року в період часу з 09:51 по 10:36, реалізуючи свої злочинні наміри, направлені на корисливе збагачення за рахунок скоєння злочинів у сфері незаконного обігу особливо небезпечного наркотичного засобу, перебуваючи за місцем проживання: АДРЕСА_2 , збув особі з легендованими установчими даними ОСОБА_8 до якої застосовано заходи безпеки, шляхом забезпечення конфіденційних відомостей, діючих на добровільних засадах, в порядку та на умовах, зазначених законом з метою викриття злочину, за попередньою домовленістю, за грошові кошти в сумі 200 гривень один ін`єкційний шприц, об`ємом 5 мл, що заповнений рідиною коричневого кольору, до позначки 2 мл, що є особливо небезпечним наркотичним засобом - концентратом макової соломи, маса якого, в перерахунку на суху речовину, становить 0,0393 грама.
Таким чином, ОСОБА_7 вчинив незаконне придбання та зберігання особливо небезпечного наркотичного засобу з метою збуту, а також незаконний збут особливо небезпечного наркотичного засобу, тобто кримінальне правопорушення, передбачене ч. 2 ст. 307 КК України.
Крім того, ОСОБА_7 06 листопада 2018 року  в період часу з 13:23 по 13:31, реалізуючи свої злочинні наміри, направлені на корисливе збагачення за рахунок скоєння злочинів у сфері незаконного обігу особливо небезпечного наркотичного засобу, перебуваючи за місцем проживання, збув легендованій особі ОСОБА_8 за 200 гривень один ін`єкційний шприц з рідиною коричневого кольору, яка є особливо небезпечним наркотичним засобом - опієм ацетильованим, маса якого, в перерахунку на суху речовину, становить 
0,0350 грама, 
Таким чином, ОСОБА_7 вчинив незаконне придбання та зберігання особливо небезпечного наркотичного засобу з метою збуту, та незаконний збут особливо небезпечного наркотичного засобу, вчиненого повторно, тобто кримінальне правопорушення, передбачене ч. 2 ст. 307 КК України.
Також, ОСОБА_7 , маючи умисел на незаконне придбання та зберігання наркотичного засобу - канабісу, без мети збуту у невстановлені судом час та місці, придбав особливо небезпечний наркотичний засіб - канабіс, який залишив зберігати за місцем свого проживання, тим самим вчинив незаконне придбання та зберігання особливо небезпечного наркотичного засобу та за невстановлених обставин незаконно придбав шприц з ангідридом оцтової кислоти, який в подальшому зберігав для виготовлення наркотичного засобу, тим самим вчинив незаконне придбання прекурсору. Реалізовуючи свій злочинний намір, діючи умисно ОСОБА_7 придбаний прекурсор незаконно, зберігав за місцем проживання, з метою його використання для виготовлення наркотичного засобу, тим самим вчинив незаконне зберігання прекурсору для подальшого виготовлення наркотичних засобів.
Надалі, 08 листопада 2018 року у ході проведення обшуку домоволодіння за місцем проживання ОСОБА_7 , працівники поліції виявили та вилучили особливо небезпечний наркотичний засіб канабіс, обіг якого заборонено, загальна маса якого в перерахунку на висушену речовину 726,07 грама, яку ОСОБА_7 незаконно зберігав, без мети збуту, у великих розмірах та шприц з ангідридом оцтової кислоти, яка віднесена до прекурсорів, обіг яких обмежено і стосовно яких встановлюються заходи контролю, маса ангідриду оцтової кислоти становить 0,343 грама, яку ОСОБА_7 незаконно придбав та зберігав для подальшого виготовлення наркотичного засобу.
Таким чином, ОСОБА_7 вчинив незаконне придбання та зберігання наркотичного засобу, без мети збуту, у великих розмірах, тобто кримінальне правопорушення передбачене ч. 2 ст. 309 КК України, а також незаконне придбання, зберігання прекурсорів, з метою їх використання для виготовлення наркотичного засобу, тобто кримінальне правопорушення передбачене ч. 1 
ст. 311 КК України.
Ухвалою Кропивницького апеляційного суду від 12 серпня 2021 року вирок районного  суду в частині призначеного ОСОБА_7 покарання змінено та призначено покарання за: 
–      ч. 1 ст. 311 КК України – у виді штрафу в розмірі 40 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що складає 680 грн;
–      ч. 2 ст. 309 КК України – у виді позбавлення волі строком на  1 рік;
–      ч. 2 ст. 307 КК України – у виді позбавлення волі строком на 6 років з конфіскацією всього майна, яке належить засудженому на праві власності.
На підставі ч. 1 ст. 70 КК України, за сукупністю злочинів, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, призначено ОСОБА_7 остаточне покарання у виді позбавлення волі строком на 6 років з конфіскацією всього майна, яке належить засудженому на праві власності.
В решті вирок суду залишено без зміни.
Вимоги касаційної скарги й узагальнені доводи особи, яка її подала
У касаційній скарзі з доповненнями засуджений, не оспорюючи доведеності винуватості та правильності кваліфікації своїх дій за вчинення кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 309, ч. 1 ст. 311 КК України, посилаючись на істотні порушення вимог кримінального процесуального закону, просить змінити вирок суду першої інстанції та ухвалу апеляційного суду і закрити кримінальне провадження в частині визнання його винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 307 КК України. При цьому засуджений стверджує, що судовий розгляд у суді першої інстанції проведено неповно та однобічно, висновки суду, викладені в судовому рішенні, не відповідають фактичним обставинам кримінального провадження. Наголошує на тому, що з боку правоохоронних органів мала місце провокація зазначеного злочину та особа з легендованими установчими даними була єдиною особою, яка купувала у нього наркотичні засоби, розслідування було не пасивним в аспекті критеріїв Європейського суду з прав людини.Крім того, засуджений не погоджується і з тим, що суд в основу обвинувального вироку поклав показання свідка ОСОБА_9 та дані за результатом проведення обшуку домоволодіння від 08 листопада 2018 року, оскільки зазначені докази не підтверджують його винуватість у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 307 КК України. Також стверджує, що НСРД щодо нього здійснювались до внесення даних до ЄРДР за фактом вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 307 КК України. Разом з цим, засуджений наголошує на тому, що був порушений порядок проведення оперативної закупки від 24 жовтня 2018 року та від 06 листопада 2018 року. Стверджує, що рішення апеляційного суду не відповідає вимогам ст. 370 КПК України і, що у ньому всупереч вимогам ст. 419 КПК України не надано належної оцінки доводам його апеляційної скарги, зокрема тим, які є аналогічними викладеним вище доводам його  касаційної скарги. 

Позиції інших учасників судового провадження
Від учасників судового провадження заперечення на касаційну скаргу 
з доповненнями засудженого не подавалися.
У судовому засіданні засуджений та його захисник підтримали касаційну скаргу з доповненнями засудженого, а прокурор заперечував проти її задоволення.
Заслухавши суддю-доповідача, думку засудженого, його захисника та прокурора, перевіривши матеріали кримінального провадження, наведені у касаційній скарзі з доповненнями доводи, колегія суддів дійшла висновку, що скарга з доповненнями засудженого не підлягає задоволенню з таких мотивів.
Мотиви, з яких виходив Верховний Суду, та застосовані норми права
Висновки суду про винуватість ОСОБА_7 та кваліфікація його дій у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 309, ч. 1 ст. 311 КК України в касаційній скарзі з доповненнями не оспорюються.
Щодо постановлення судових рішень у даному кримінальному провадженні з істотними порушеннями вимог кримінального процесуального закону, які могли перешкодити судам попередніх інстанцій ухвалити законні та обґрунтовані рішення, колегія суддів зазначає таке.
Згідно з ч. 1 ст. 433 КПК України суд касаційної інстанції перевіряє правильність застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права, а також наявність правової оцінки обставин і не має права досліджувати докази, встановлювати й визнавати доведеними обставини, яких не було встановлено в оскарженому судовому рішенні, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу.
Як установлено частинами 1, 2 ст. 438 КПК України, підставами для скасування або зміни судових рішень при розгляді справи в суді касаційної інстанції є лише: істотне порушення вимог кримінального процесуального закону; неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність; невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі засудженого. При вирішенні питання про наявність зазначених у ч. 1 цієї статті підстав суд касаційної інстанції має керуватися статтями 412-414 цього Кодексу. Можливості скасування судових рішень судів першої і апеляційної інстанцій через невідповідність їх висновків фактичним обставинам кримінального провадження (ст. 411 КПК України) чинним законом не передбачено.
З касаційної скарги з доповненнями засудженого вбачається, що він, крім іншого, посилається на невідповідність висновків суду фактичним обставинам справи, визначення яких дано в статтях 409 та 410 КПК України, просить доказам у справі дати іншу оцінку, ніж ту, яку дали суди першої й апеляційної інстанцій, тоді як перевірку цих обставин до повноважень касаційного суду законом не віднесено.
Відповідно до положень ст. 370 цього Кодексу судове рішення повинно бути ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом, на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до ст. 94 КПК України. У ньому мають бути наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення. Тобто рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.
Виходячи із завдань та загальних засад кримінального провадження, визначених 
у статтях 2, 7 КПК України, функція апеляційного суду полягає в об`єктивному, неупередженому перегляді вироків та ухвал суду першої інстанції, справедливому вирішенні поданих апеляційних скарг із додержанням усіх вимог чинного законодавства та з урахуванням особливостей, передбачених статтями 404, 405 КПК України.
Згідно з вимогами ст. 419 названого Кодексу в ухвалі апеляційного суду мають бути наведені належні й достатні мотиви, з яких суд апеляційної інстанції виходив при постановленні ухвали, та положення закону, яким він керувався. Здійснюючи апеляційний перегляд, суд зобов`язаний проаналізувати і зіставити з наявними у провадженні даними всі доводи, викладені в апеляційній скарзі, дати на кожен із них вичерпну відповідь, пославшись на відповідну норму права. У разі залишення поданої скарги без задоволення суд повинен переконливо аргументувати свою позицію, адже справедливість засудження не має викликати сумнів. Формальний апеляційний перегляд є несумісним із закріпленими у статтях 2, 7 КПК України завданнями та загальними засадами кримінального провадження.
Під час розгляду кримінального провадження щодо ОСОБА_7 суди першої та апеляційної інстанцій указаних вимог закону дотримались. 
Так, суд першої інстанції, обґрунтовуючи свій висновок про доведеність винуватості ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 
ст. 307 КК України, послався на досліджені у  судовому засіданні докази, які правильно визнав належними, достовірними та  допустимими. Так, з показань свідка ОСОБА_10 вбачається, що він був понятим під час проведення слідчої дії, а саме при оперативній закупці. Також свідок пояснив, що в приміщенні УПН ГУНП в Кіровоградській області в його присутності та в присутності ще одного понятого на ім`я ОСОБА_11 , працівниками поліції було вручено ОСОБА_8 грошові кошти в сумі 200 грн для придбання наркотичних засобів. Потім вони поїхали разом з працівниками поліції на вул. П. Тольятті, де ОСОБА_8 купив у засудженого наркотичні засоби та надав працівникам поліції шприц, об`ємом 5 мл, заповнений рідиною коричневого кольору, який останні упакували до пакету.
Разом з цим, свідок ОСОБА_9 суду пояснив, що він зустрів свого знайомого ОСОБА_7 , з яким вони разом розпивали спиртні напої, в ході чого останній пригостив його опієм, який він одразу ж вжив. В подальшому, у вересні 2018 року він у ОСОБА_7 за ціною 100 грн придбав ще «куб» наркотичного засобу – опій, який він вжив по дорозі, а шприц поклав до кишені. Перебуваючи на 
вул. Гагаріна в м. Кропивницькому його зупинили працівники поліції, які виявили та вилучили у нього вказаний шприц. Всього він 3-4 рази купував у ОСОБА_7 наркотичний засіб. 
Також свідок ОСОБА_8 зазначив, що в 2018 році він познайомився з 
ОСОБА_7 , у якого він в подальшому декілька разів купував опіум. Також підтвердив, що на прохання працівників поліції, він дійсно декілька разів брав участь в оперативних закупках. Пояснив, що за попередньою домовленість з ОСОБА_7 , він за гроші, які йому давали працівники поліції купував у останнього наркотичні засоби – опій на вул. П. Тольятті в м. Кропивницькому. При цьому він був одягнений у куртку, яку йому надали працівники поліції. В домовленому місці до нього підійшов ОСОБА_7 , якому він передав кошти в сумі 200 грн, а останній йому передав медичний шприц, об`ємом 5 мл, заповнений до позначки 2 мл з рідиною коричневого кольору, який він в подальшому передав працівникам поліції. Також, вказав, що перший раз оперативна закупка відбувалася у приміщенні будинку, а вдруге на відкритій місцевості.
Крім того, вина ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення  передбаченого ч. 2 ст. 307 КК України, підтверджується дослідженими у судовому засіданні письмовими доказами, зокрема протоколом оперативної закупки від 24 жовтня 2018 року, згідно якого ОСОБА_8 придбав у ОСОБА_7 за суму 200 грн ін`єкційний шприц, об`ємом 5 мл, заповнений до позначки 2 мл, з рідиною світло-жовтого кольору, який потім він добровільно видав працівникам поліції, протоколом про результати контролю за вчиненням злочину від 
24 жовтня 2018 року, згідно якого вбачається, що 24 жовтня 2018 року 
ОСОБА_7 в обумовленому ним місці за адресою його проживання, збув легендованій особі на ім`я ОСОБА_8 наркотичний засіб – опій, за грошові кошти в сумі 200 грн в кількості 2 мл, протоколом оперативної закупки від 
06 листопада 2018 року, згідно якого ОСОБА_8 придбав у ОСОБА_7 за суму 200 грн ін`єкційний шприц, об`ємом 10 мл, заповнений до позначки 2 мл, з рідиною світло-жовтого кольору, який потім він добровільно видав працівникам поліції. 
Також вина засудженого підтверджується протоколом про результати проведення НСРД – аудіо, відео контроль особи від 20 листопада 2018 року, згідно відомостей якого вбачається, що ОСОБА_7 06 листопада 2018 року за адресою його проживання, незаконно збув особі під вигаданими анкетними даними ОСОБА_8 особливо небезпечний наркотичний засіб – опій, за гроші в сумі 200 грн, протоколом про результати проведення НСРД – аудіо, відео контроль особи від 20 листопада 2018 року, згідно відомостей якого вбачається, що в ході проведення даної слідчої дії, а саме контролю за телефонними розмовами, із застосуванням технічних засобів з мобільного терміналу було встановлено причетність ОСОБА_7 до виготовлення, зберігання та збуту особливо небезпечного наркотичного засобу – опію.
Разом з цим, факт винуватості ОСОБА_7 доводиться протоколом обшуку домоволодіння від 08 листопада 2018 року, згідно відомостей якого вбачається, що в ході проведення обшуку в АДРЕСА_2 було виявлено та вилучено грошові кошти в сумі 92 грн, 1 шприц, об`ємом 
20 мл з прозорою рідиною та шприц 5 мл з прозорою рідиною, висновками експертів проведених у даному кримінальному провадженні експертиз та іншими письмовими доказами.
У свою чергу, апеляційний суд визнав висновок суду першої інстанції про доведеність винуватості ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 307 КК України, за обставин, наведених у вироку, таким, що відповідає фактичним обставинам справи і  підтверджується доказами, які судом першої інстанції досліджені всебічно, повно і  об`єктивно.
Колегія суддів погоджується з висновком суду апеляційної інстанції про те, що суд першої інстанції дотримався вимог ст. 94 КПК України, оцінив кожний доказ з точки зору належності, допустимості та достовірності і дійшов обґрунтованого висновку, що досліджені докази у своїй сукупності доводять винуватість засудженого 
ОСОБА_7 у  вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 307 КК України.
З урахуванням наведеного, колегія суддів відхиляє як необґрунтовані доводи, викладені у касаційній скарзі з доповненнями засудженого, про те, що суд в основу обвинувального вироку поклав показання свідка ОСОБА_9 та дані за результатом проведення обшуку домоволодіння від 08 листопада 2018 року, які не підтверджують його винуватість у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 307 КК України. 
Також колегія суддів вважає безпідставними твердження засудженого про те, що НСРД здійснювались до внесення даних до ЄРДР за фактом вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 307 КК України з огляду на таке.
Так, як вбачається з матеріалів даного кримінального провадження, на підставі оперативних даних, які містили відомості про збут ОСОБА_7 наркотичних засобів,  26 вересня 2018 року  були внесені відомості до ЄРДР за 
№ 12018120020008195. Разом з цим,  негласні слідчі (розшукові) дії та оперативна закупка  проводились на підставі клопотання слідчого, погодженого прокурором, від 10 жовтня 2018 року, дозволу слідчого судді Кропивницького апеляційного суду (ухвала від 12 жовтня 2018 року), постанов прокурора від 
18 жовтня, 02 листопада 2018 року.
Таким чином, докази за фактом вчинення ОСОБА_7 кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 307 КК України орган досудового розслідування збирав після внесення відповідних відомостей до ЄРДР та в межах кримінального провадження.
Перевіркою матеріалів кримінального провадження встановлено, що твердження засудженого про порушення порядку проведення оперативної закупки від 24 жовтня 2018 року та від 06 листопада 2018 року є безпідставними, оскільки зазначена слідча дія була проведена на підставі постанов прокурора від 18 жовтня, 02 листопада  2018 року про проведення негласної слідчої (розшукової) дії – контроль за вчиненням злочину у формі оперативної закупки. При цьому постанови прокурора, протоколи про результати контролю за вчиненням злочину за змістом відповідають вимогам КПК України, містять підписи уповноважених на їх складання осіб і учасників процесуальних дій та усі необхідні відомості, зокрема те, що наркотичний засіб ОСОБА_8 придбав у ОСОБА_7 в обумовленому ним місці. Після чого, добровільно видав працівникам поліції медичні ін`єкційні шприци об`ємом 5 мл і 10 мл із вмістом речовини жовтого кольору заповнених до позначки 2 мл, що згідно до висновків експертів проведених у даному провадженні експертиз є концентратом макової соломи та опієм ацетильованим відповідно, які віднесено до особливо небезпечних наркотичних засобів, обіг яких заборонено. 
Стосовно тверджень про провокацію злочину, передбаченого ч. 2 ст. 307 КК України у даному кримінальному провадженні, колегія суддів зазначає наступне. 
В обґрунтування свої доводів щодо наявності провокації вчинення злочину засуджений ставить під сумнів встановлені судом фактичні обставини кримінального провадження, висловлює власні припущення стосовно обставин події, оскільки особа з легендованими установчими даними була єдиною особою, яка купувала у нього наркотичні засоби та розслідування було не пасивним в аспекті критеріїв Європейського суду з прав людини.
У частині 1 статті 271 КПК України зазначено, що контроль за вчиненням злочину може здійснюватися у випадках наявності достатніх підстав вважати, що готується або вчиняється тяжкий чи особливо тяжкий злочин.
Однією з форм контролю за вчиненням злочину є оперативна закупка.
Колегія суддів звертає увагу на те, що межа між правомірними оперативно-розшуковими (негласними слідчими діями), спрямованими на розслідування злочину та діями, які є фактичною провокацією на вчинення злочину, є дуже тонкою і таку межу буває досить важко провести. Судовою практикою розроблено критерії, які допомагають позначити таку межу і відмежувати у кожному конкретному випадки епізоди, коли органи слідства просто спостерігають за вчиненням злочину від випадків, коли самі ж органи слідства запустили спусковий механізм такого злочину. Тобто випадки, коли злочин трапився би і без органів слідства від випадків, коли б злочин без органів слідства не трапився би. 
Провокація має місце тоді, коли працівники правоохоронних органів або особи, які діють за їхніми вказівками, не обмежуються пасивним розслідуванням, а з  метою отримання доказів і порушення кримінальної справи, впливають на суб`єкта, схиляючи його до вчинення злочину, який в іншому випадку не був би вчинений. 
При цьому під пасивним розслідуванням розуміється відсутність будь-яких активних дій, які би спонукали особу вчинити злочин.
За матеріалами кримінального провадження вказаних вище ознак, притаманних провокації злочину, у діях правоохоронних органів або ОСОБА_8 , який діяв під контролем правоохоронного органу як особа, залучена з дотриманням встановленого порядку до проведення НСРД, судом не встановлено.
Колегія суддів вважає, що висновки судів першої та апеляційної інстанцій про те, що всі докази, а саме показання свідків, матеріали негласних слідчих розшукових дій у своїй сукупності узгоджуються між собою та поза розумним сумнівом підтверджують винуватість ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 307 КК України за відсутності провокації злочину, є обґрунтованими і правильними.
Доводи касаційної скарги з доповненнями засудженого про те, що працівники поліції через довірену легендовану особу ОСОБА_8 організували його провокацію на передачу наркотичних засобів і легендована установчими даними особа була єдиною, яка купувала у нього наркотичні засоби, були також предметом апеляційного перегляду і суд обґрунтовано визнав їх безпідставними, оскільки вони спростовуються матеріалами кримінального провадження. 
Так, з матеріалів кримінального провадження слідує те, що  ОСОБА_7  без жодного тиску та примусу, будь-яких вмовлянь, добре розуміючись в предметі злочинної оборудки, реалізував наркотичні засоби легендованій особі 
ОСОБА_8 , а всі негласні оперативно-розшукові заходи були спрямовані виключно на викриття злочинної діяльності  ОСОБА_7  та проводились на підставі відповідних процесуальних рішень, прийнятих із дотриманням вимог діючого процесуального закону та процесуальних строків, що в сукупності доводить те, що кримінальна діяльність засудженого ґрунтувалась виключно на його волі й не була наслідком провокації з боку працівників поліції чи їх агента.
З висновком суду апеляційної інстанції за результатом розгляду аналогічних доводів касаційної скарги засудженого погоджується і колегія суддів.
Положення пункту 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі – Конвенція), які зобов`язують суд обґрунтовувати своє рішення, не можна тлумачити як такі, що  вимагають детальної відповіді на кожен аргумент. Питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі ст. 6 цієї Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи. У цьому кримінальному провадженні такі стандарти дотримано.
Зважаючи на вимоги кримінального процесуального закону та позиції ЄСПЛ в аспекті оцінки аргументів учасників справи щодо мотивування судових рішень, суд апеляційної інстанції належним чином перевірив під час апеляційного перегляду доводи апеляційної скарги засудженого, вмотивовано погодившись з рішенням місцевого суду. 
Апеляційний суд надав обґрунтовані відповіді на всі основні доводи, викладені в апеляційній скарзі засудженого, навів переконливі аргументи на їх спростування, зазначив підстави, з яких визнав апеляційну скаргу необґрунтованою, та належним чином мотивував свою позицію. Ухвала апеляційного суду відповідає вимогам статей 370, 419 КПК України.
Висновки за результатами розгляду касаційної скарги 
Вирок суду першої інстанції відповідає вимогам статей 370, 373, 374 КПК України, є законним, обґрунтованим і вмотивованим.
Ухвала апеляційного суду мотивована належним чином та відповідає вимогам статей 370, 419 КПК України.
Істотних порушень вимог кримінального процесуального закону та неправильного застосування закону України про кримінальну відповідальність, які були би підставами для скасування чи зміни судових рішень при перевірці даного кримінального провадження, колегією суддів не встановлено.
Інші доводи у касаційній скарзі з доповненнями засудженого за своїм змістом зводяться до незгоди з встановленими судом фактичними обставинами кримінального провадження, що не може бути предметом оцінки суду касаційної інстанції з огляду на межі розгляду, встановлені ст. 433 КПК України. 
З урахуванням викладеного, касаційну скаргу з доповненнями засудженого слід залишити без задоволення, а вирок суду першої інстанції та ухвалу апеляційного суду – без зміни. 
Керуючись статтями 433, 434, 436 КПК України, Суд
ухвалив:                                                           
Вирок Кіровського районного суду м. Кіровограда від 14 червня 2021 року та ухвалу Кропивницького апеляційного суду від 12 серпня 2021 року щодо ОСОБА_7 залишити без зміни, а касаційну скаргу з доповненнями засудженого ОСОБА_7 – без задоволення.
Постанова є остаточною і оскарженню не підлягає.
Судді:

ОСОБА_1                                      ОСОБА_2                            ОСОБА_3