УКРАЇНА 
Житомирський апеляційний суд 

Справа №295/12756/21 Головуючий у 1-й інст. Полонець С.М. 
Категорія 8    Доповідач Миніч Т. І. 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 листопада 2021 року Житомирський апеляційний суд в складі:
головуючого – судді: Миніч Т.І. 
суддів:                          Трояновської Г.С.,
Павицької Т.М. 
секретаря
судового засідання Лісової Т.С.
з участю представників сторін 
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Житомирі апеляційну скаргу  ОСОБА_1 
на ухвалу судді Богунського районного суду м.Житомира від 28 вересня 2021 року в частині забезпечення позову, постановлену під головуванням судді Полонця С.М. 
у цивільній справі за матеріалами позовної заяви ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про скасування рішення про державну реєстрацію, -
в с т а н о в и в:

     У вересні 2021 року представник  ОСОБА_1 -  ОСОБА_3  звернувся до суду із заявою про забезпечення позову шляхом накладення арешту на квартиру АДРЕСА_1 , реєстраційний номер 2452607318040. В обгрунтування заяви зазначав, що позивач звернулась з позовом до ОСОБА_2 про скасування рішення про державну реєстрацію права власності на предмет іпотеки за іпотекодержателем. На думку позивача, іпотекодержатель не має права на звернення стягнення на предмет іпотеки в позасудовому порядку шляхом набуття права власності, адже відповідне застереження у договорі іпотеки відсутнє. В порушення закону іпотекодержатель не направив письмову вимогу про порушення зобов`язання спадкоємцям іпотекодавця, а оцінка предмета іпотеки не могла бути проведена. Необхідність вжиття забезпечення позову обумовлена тим, що відповідач є власником спірної квартири і може в будь-який момент її відчужити. Про реєстрацію права власності на спірну квартиру за відповідачем позивач дізналась після того, як сусіди повідомили їй про чоловіка, який збирає підписи про те, що фактично в квартирі ніхто не проживає. В спірній квартирі зареєстровано місце проживання сина ОСОБА_4 - ОСОБА_5 евського Ф.В., а в даний час проводяться ремонтні роботи. Таким чином, відповідач здійснює дії для зняття  ОСОБА_6 з реєстрації у спірній квартирі та її відчуження. А тому, з метою забезпечення ефективного захисту порушених прав позивача потрібно вжити заходи забезпечення позову шляхом накладення арешту на спірну квартиру.
Ухвалою судді Богунського районного суду м.Житомира від 28 вересня 2021 року у задоволенні заяви представника позивача ОСОБА_1 - адвоката Давиденка Віктора Віталійовича про забезпечення позову відмовлено.
У поданій апеляційній скарзі представник ОСОБА_1 - ОСОБА_3 просить вказану ухвалу суду скасувати та ухвалити в цій частині нове судове рішення про задоволення заяви у забезпеченні позову. На думку апелянта, ухвала суду першої інстанції незаконна та необґрунтована, постановлена з порушенням норм процесуального права. Зокрема вказує, що наслідком невжиття заходів забезпечення позову може стати неможливість поновлення порушених прав позивача у рамках однієї судової справи, адже дана судова справа обмежена підставами та предметом спору. На підтвердження необхідності вжиття заходів забезпечення позову до позовної заяви приєднано відповідні докази, в тому числі, інформаційна довідка. За відомостями з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, відповідач є одноособовим власником спірної квартири і може розпоряджатися нею.
Отже, існує достатньо обгрунтоване припущення, що невжиття заходів забезпечення може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду та не уможливить ефективний захист прав та законних інтересів позивача. А тому обраний позивачем спосіб забезпечення позову шляхом накладення арешту на спірну квартиру є підставним і співмірним із заявленими позовними вимогами та може забезпечити ефективний захист прав та законних інтересів позивача.
Таким чином, необхідність застосування заходів забезпечення впливає з фактичних обставин справи, які свідчать про наявність підстав вважати, що незастосування цих заходів призведе до утруднення чи унеможливлення виконання рішення суду у разі задоволення позову.
Розглянувши справу в межах доводів, викладених в апеляційній скарзі, суд вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, виходячи з наступного.
Відмовляючи у задоволенні заяви про забезпечення позову, суд першої інстанції виходив з того, що представник позивача не довів намірів відповідача відчужити спірну квартиру, а посилання в заяві про можливість відчуження спірної квартири, реєстрацію в спірній квартирі місця проживання сина  ОСОБА_4 – ОСОБА_7 , проведення в ній ремонтних робіт і здійснення відповідачем дій для зняття ОСОБА_7 з реєстрації у спірній квартирі без наведення відповідного обґрунтування та відповідних доказів.
Проте, погодитися з висновками суду неможливо, оскільки вони зроблені передчасно, без належного з`ясування всіх обставин справи.
Так, в провадженні суду перебуває цивільна справа за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про скасування рішення про державну реєстрацію права власності на предмет іпотеки за іпотекодержателем. В обгрунтування позову позивач зазначала, що іпотекодержатель не має права на звернення стягнення на предмет іпотеки в позасудовому порядку шляхом набуття права власності, адже відповідне застереження у договорі іпотеки відсутнє. 
 Тобто, предметом спору в даній справі є скасування рішення про державну реєстрацію права власності на квартиру АДРЕСА_1 як на предмет іпотеки.
Так, відповідно до ч.1 ст.149 ЦПК України суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених ст.150 цього Кодексу заходів забезпечення позову.
Частиною 2 ст.149 ЦПК України визначено, що забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.
Відповідно до ч.1 ст.150 ЦПК України позов може бути забезпечений накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачеві і знаходяться у нього чи в інших осіб; накладенням арешту на активи, які є предметом спору, чи інші активи відповідача, які відповідають їх вартості, у справах про визнання необґрунтованими активів та їх стягнення в дохід держави; забороною вчиняти певні дії; встановленням обов`язку вчинити певні дії, у разі якщо спір виник із сімейних правовідносин; забороною іншим особам вчиняти дії щодо предмета спору або здійснювати платежі, або передавати майно відповідачеві чи виконувати щодо нього інші зобов`язання; зупиненням продажу арештованого майна, якщо подано позов про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту; зупиненням стягнення на підставі виконавчого документа, який оскаржується боржником у судовому порядку; зупиненням митного оформлення товарів чи предметів; арештом морського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги; іншими заходами у випадках, передбачених законами, а також міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.
Пунктом 4 постанови Пленуму Верховного Суду України від 22.12.2006 № 9 «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» передбачено, що розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам. Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має брати до уваги інтереси не тільки позивача, а й інших осіб, права яких можуть бути порушені у зв`язку із застосуванням відповідних заходів.
Відтак, заходи забезпечення позову повинні відповідати заявленим вимогам, тобто бути безпосередньо зв`язаними з предметом спору, необхідними і достатніми для забезпечення виконання судового рішення. Підставою забезпечення позову є обґрунтоване припущення заявника про те, що незастосування заходів по забезпеченню позову, може утруднити або взагалі унеможливити виконання рішення суду.
У постанові Верховного суду України від 25.05.2016 року, прийнятій за результатами розгляду справи №6-605цс16, викладено правову позицію, відповідно до якої, метою забезпечення позову, є вжиття судом, у провадженні якого знаходиться справа, заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача від можливих недобросовісних дій з боку відповідача з тим, щоб забезпечити позивачу реальне та ефективне виконання судового рішення, якщо воно буде прийняте на користь позивача, в тому числі задля попередження потенційних труднощів у подальшому виконанні такого рішення.
При розгляді заяви про забезпечення позову, суд враховує практику Європейського суду з прав людини. Так, згідно п.43 Рішення по справі "Шмалько проти України" право на суд одним з аспектів якого є право на доступ, тобто право подати позов з приводу цивільно-правових питань до суду. Однак це право було б ілюзорним, якби правова система держави допускала, щоб остаточне судове рішення, яке має обов`язкову силу, не виконувалося на шкоду одній зі сторін. Таким чином, невжиття заходів забезпечення позову, може призвести до утруднення виконання рішення суду, а відтак й до порушення права особи на до доступ до правосуддя, в аспекті ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.
В даному випадку суд першої інстанції, вирішуючи питання про вжиття заходів забезпечення позову, не встановив всі обставини, що мають значення для справи та не з`ясував, кому саме належить право власності на нерухоме майно, щодо якого застосував заходи забезпечення позову. А тому дійшов помилкового висновку, що заявлені вимоги щодо забезпечення позову є не обґрунтованими, оскільки вимоги не підтверджені належними доказами.
Суд апеляційної інстанції наголошує на тому, що з метою мінімізації можливих зловживань із забезпеченням позову, суду має бути надане підтвердження існування реальної загрози невиконання чи ускладнення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; забезпечення позову має бути обґрунтованим, тобто заявник повинен обґрунтувати, чому невжиття заходів забезпечення може ускладнити або зробити неможливим виконання рішення суду та як саме; вид забезпечення позову повинен бути відповідати позовним вимогам та їхньому обсягу.
Достатньо обґрунтованим для забезпечення позову є підтверджена доказами наявність фактичних обставин, з якими пов`язується застосування певного виду забезпечення позову.
Заходи до забезпечення позову повинні бути співмірними з заявленими позивачем вимогами. Співмірність передбачає співвідношення судом негативних наслідків від вжиття заходів до забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати в результаті невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, та майнових наслідків заборони відповідачу здійснювати певні дії.
Відповідно, суди вирішуючи питання про вжиття заходів забезпечення позову не повинні обмежувати право володіння нерухомим майном законними власника.
Таким чином, колегія суддів вважає, що апелянт спростував наведені висновки суду першої інстанції та довів неправильність застосування ним норм матеріального права та/чи порушення норм процесуального права як необхідної передумови для скасування ухваленого ним судового рішення.
За наведених обставин, суд апеляційної інстанції вважає, що відповідно до пункту 1 частини 1 статті 376 ЦПК України ухвала підлягає скасуванню з ухваленням нового судового рішення про задоволення заяви про забезпечення позову. 
Керуючись ст.ст.258,259,367,374,375,381-384 ЦПК України, суд, - 
п о с т а н о в и в:
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.
Ухвалу судді Богунського районного суду м.Житомира від 28 вересня 2021 року в частині про забезпечення позову скасувати та ухвалити в цій частині нове судове рішення.
Вжити заходи забезпечення позову шляхом накладення арешту на квартиру АДРЕСА_1 , реєстраційний номер 2452607318040.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту постанови.

Головуючий:                                 Судді:

Повний текст постанови складений 12.11.21 року.