ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А
і м е н е м  У к р а ї н и

17 листопада 2021 року 	м. Дніпро	справа № 280/2221/21	

Третій апеляційний адміністративний суд 
у складі колегії суддів: головуючого - судді  Кругового О.О. (доповідач),
                               суддів:  Прокопчук Т.С., Шлай А.В.,        
          розглянувши в порядку письмового провадження  в місті Дніпро  апеляційну скаргу Заступника керівника Запорізької обласної прокуратури     
на рішення Запорізького окружного адміністративного суду   від 02.06.2021   року, (суддя суду першої інстанції Батрак І.В.), прийняте в порядку письмового провадження в м. Запоріжжя, в адміністративній справі №280/2221/21  за позовом фізичної особи – підприємця ОСОБА_1 до Придніпровського міжрегіонального Управління Укртрансбезпеки Державної служби України з безпеки на транспорті про визнання протиправною та скасування постанови про застосування штрафу, - 
в с т а н о в и в : 
          19 березня 2021 року фізична особа – підприємець ОСОБА_1 звернувся до суду з адміністративним позовом, в якому позивач просив: визнати протиправною та скасувати постанову Укртрансбезпеки у Запорізькій області №208876 від 11.08.2020 про застосування адміністративно-господарського штрафу у сумі 17000,00 грн. повністю.
На обґрунтування позовних вимог посилається на приписи Закону України “Про автомобільний транспорт”, Порядку здійснення державного контролю на автомобільному транспорті затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 08.11.2006 №1567, та зазначає, що на час складання відповідного акту ФОП ОСОБА_1 не був перевізником, водієм ТЗ, суб`єктом господарської діяльності, а тому не може бути суб`єктом даного порушення. Зауважує, що позивач лише здає в оренду ТЗ юридичній особі відповідно до договору оренди транспортних засобів, яке в свою чергу використовує його за власними потребами, а тому просить визнати протиправною та скасувати винесену відповідачем постанову №208876 від 11.08.2020 про застосування адміністративно-господарського штрафу.
          Рішенням Запорізького окружного адміністративного суду від 02.06.2021 року адміністративний позов задоволено.
          Не погодившись з рішенням суду Заступник керівника Запорізької обласної прокуратури звернувся з апеляційною скаргою у даній справі. Просить суд рішення суду скасувати та прийняти нову постанову про відмову в задоволенні позовних вимог.
          Апеляційна скарга обґрунтована тим, що судом першої інстанції було необґрунтовано взято до уваги копію договору оренди транспортного засобу, укладеного між фізичною особою (позивачем) та юридичною особою (ПП «Експресс-Ойл») в простій письмовій формі. В силу приписів ст. 799 ЦК України такі договори повинні укладатись в нотаріальній формі, недотримання нотаріального посвідчення такого договору призводить до його нікчемності. Отже, нікчемність договору найму транспортного засобу на думку заявника  свідчить про неспроможність висновків суду про те, що саме ПП «Експресс-Ойл», а не позивач, є автоперевізником. Крім того, заявник зазначає. що судом не враховано того факту, що позивач та ПП «Експресс-Ойл» є пов`язаними особами в силу приписів п. 14.1.159 ПК України.
          Дослідивши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, відзиву на апеляційну скаргу, перевіривши правильність застосування судом першої інстанції при прийнятті оскаржуваного судового рішення норм матеріального та процесуального права, суд  вважає, що апеляційна скарга не підлягає  задоволенню за наступних підстав. 
          Судом першої інстанції встановлено та матеріалами справи підтверджено, що згідно з офіційними відомостями з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, ОСОБА_1 зареєстрований фізичною особою-підприємцем 14.06.2007 (Номер запису: 20990000000011569). Видами діяльності позивача за даними Єдиного державного реєстру є, зокрема 23.61 Виготовлення виробів із бетону для будівництва (основний); 77.39 Надання в оренду інших машин, устатковання та товарів, н.в.і.у.; 77.12 Надання в оренду вантажних автомобілів.
22.06.2020 працівниками Укртрансбезпеки у Запорізькій області на автомобільній дорозі Н-08, 474 км, проведено перевірку транспортного засобу DAF, номерний знак НОМЕР_1 , свідоцтво про реєстрацію НОМЕР_2 , який належить на праві власності позивачу (водій ОСОБА_2 ), за результатами якої складено акт №221152 проведення перевірки додержання вимог законодавства про автомобільний транспорт під час виконання перевезень пасажирів і вантажів автомобільним транспортом.
В ході перевірки встановлено порушення, відповідальність за яке передбачена статтею 60 Закону України “Про автомобільний транспорт”, а саме: перевищення встановлених законодавством габаритно-вагових норм понад 10%, але не більше 20% при перевезенні вантажу без відповідного дозволу. Водій із актом ознайомлений під підпис та зазначив, що віз вантаж згідно з накладною б/н від 22.06.2020, про що свідчить відмітка у відповідній графі акту перевірки.
Так, в процесі перевірки працівниками Управління Укртрансбезпеки у Запорізькій області проведено зважування автомобіля в результаті чого складено Довідку №0009950 від 22.06.2020 про результати здійснення габаритно-вагового контролю, де зазначені фактичні показники вимірювання, а саме у пункті 5 зазначено тип транспортного засобу (зі строєною віссю), у пункті 6 зазначено, що навантаження на осі становить: 1) 6,1 т, 2) 7,75 т, 3) 8,75 т, 4) 7,85 т, 5) 8,15 т, повна маса транспортного засобу 38,6 та Акт №0016450 від 22.06.2020 про перевищення транспортним засобом нормативних вагових параметрів, де у пункті 8 зазначено: повна маса фактична 38,8 т (нормативна 40 т), у пункті 10 зазначено: осьові навантаження фактичне 1) 6,1 т (нормативна 11 т), 2)7,75 т (нормативна 11 т), 3)8,75 т+4)7,85 т+5)8,15 т (нормативна 22 т).
11.08.2020 в.о. начальника Управління Укртрансбезпеки у Запорізькій області розглянуто матеріали перевірки (Акт №221152 від 22.06.2020) та прийнято постанову про застосування адміністративно-господарського штрафу №208876, якою за порушення статті 48 Закону України “Про автомобільний транспорт”, позивача зобов`язано сплатити штраф в розмірі 17000,00 грн. (відповідальність передбачена абзацом 15 частини 1 статті 60 Закону України “Про автомобільний транспорт”).
Так, 27.10.2020 позивачем на адресу Управління Укртрансбезпеки у Запорізькій області направлено запит щодо надання інформації про винесені за період з 01.10.2020 відносно нього постанови про застосування адміністративно-господарського штрафу, передбаченого статтею 60 Закону України “Про автомобільний транспорт” за результатами габаритно-вагового контролю.
Листом-відповіддю від 09.11.2020 №3409/23.3/23-20 Придніпровським міжрегіональним Управлінням Укртрансбезпеки Державна служба України з безпеки на транспорті на адресу позивача направлено копії акту про перевищення транспортним засобом нормативно вагових параметрів, довідки про результати здійснення габаритно-вагового контролю, розрахунку плати за проїзд великовагових та (або) великогабаритних транспортних засобів автомобільними дорогами загального користування, актів проведення перевірки додержання вимог законодавства про автомобільний транспорт під час виконання перевезень пасажирів і вантажів автомобільним транспортом, постанов про застосування адміністративно-господарського штрафу, складаних відносно позивача за 2020 рік.
Вважаючи прийняту відповідачем постанову про застосування адміністративно-господарського штрафу протиправною, позивач звернувся до суду із даним позовом про її скасування.
          Вирішуючи спір між сторонами та задовольняючи позовні вимоги суд першої інстанції виходив з того, що відповідачем необґрунтовано було винесено постанову про накладення штрафних санкцій у розмірі 17000 грн. на позивача, оскільки автоперевізником є ПП «Експресс-Ойл».
          Суд апеляційної інстанції погоджується з такими висновками суду першої інстанції з огляду на наступне.
          Частиною другою  статті 19 Конституції України  обумовлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені  Конституцією  та законами України.
Засади організації та діяльності автомобільного транспорту визначає  Закон України "Про автомобільний транспорт" від 05 квітня 2001 року № 2344-III  (далі - Закон № 2344-III).
Статтею 6 Закону №2344-III передбачено, що державний контроль автомобільних перевізників на території України здійснюється шляхом проведення планових, позапланових і рейдових перевірок (перевірок на дорозі). Планові перевірки проводяться не частіше одного разу на рік. Орган державного контролю не пізніше ніж за 10 календарних днів до початку проведення планової перевірки письмово повідомляє про це автомобільного перевізника, якого буде перевіряти. Позапланові перевірки проводяться лише на підставі заяви (повідомлення в письмовій формі) про порушення автомобільним перевізником вимог законодавства про автомобільний транспорт уповноваженими особами органів, яким надано право здійснення державного контролю, з метою перевірки наведених фактів та виконання припису про порушення зазначеного законодавства. Рейдові перевірки дотримання вимог законодавства про автомобільний транспорт під час виконання перевезень пасажирів і вантажів автомобільним транспортом здійснюються шляхом зупинки транспортного засобу або без такої зупинки посадовими особами центрального органу виконавчої влади, що забезпечує реалізацію державної політики з питань безпеки на наземному транспорті, та його територіальних органів, які мають право зупиняти транспортний засіб у форменому одязі за допомогою сигнального диска (жезла) відповідно до порядку, затвердженого Кабінетом Міністрів України. У разі проведення позапланових і рейдових перевірок автомобільний перевізник, що буде перевірятися, про час проведення перевірки не інформується.
На виконання вимог статті 6 Закону №2344-III, постановою Кабінету Міністрів України від 08.11.2006 №1567 було затверджено Порядок здійснення державного контролю на автомобільному транспорті (далі - Порядок №1567), який визначає процедуру здійснення державного контролю за додержанням суб`єктами господарювання, які провадять діяльність у сфері автомобільного транспорту (далі - суб`єкти господарювання), вимог законодавства про автомобільний транспорт, норм та стандартів щодо організації перевезень пасажирів і вантажів автомобільним транспортом, норм міжнародних договорів про міжнародне автомобільне сполучення, виконанням умов перевезень, визначених дозволом на перевезення на міжобласних автобусних маршрутах, вимог Європейської угоди щодо роботи екіпажів транспортних засобів, які виконують міжнародні автомобільні перевезення, дотриманням габаритно-вагових параметрів, наявністю дозвільних документів на виконання перевезень та відповідністю виду перевезень, відповідних ліцензій, внесенням перевізниками-нерезидентами платежів за проїзд автомобільними дорогами.
Відповідно до пункту 4 Порядку №1567 державний контроль на автомобільному транспорті (далі - державний контроль) здійснюється посадовими особами органу державного контролю (далі - посадові особи) у форменому одязі, які мають відповідне службове посвідчення, направлення на перевірку, сигнальний диск (жезл) та індивідуальну печатку, шляхом проведення рейдових перевірок (перевірок на дорозі).
Пунктом 15 Порядку №1567 передбачено, що під час проведення рейдової перевірки перевіряється, зокрема, наявність визначених статтями 39 і 48 Закону №2344-III документів, на підставі яких здійснюються перевезення автомобільним транспортом, додержання водієм режиму праці та відпочинку, виконання водієм інших вимог Правил надання послуг пасажирського автомобільного транспорту та Правил перевезень вантажів автомобільним транспортом в Україні , інших нормативно-правових актів.
У разі виявлення в ході перевірки транспортного засобу порушення законодавства про автомобільний транспорт посадовими особами, що провели перевірку, складається акт за формою згідно з додатком 3, що встановлено пунктом 21 Порядку №1567.
          Встановлені обставини справи свідчать, що фахівцями Управління Укртрансбезпеки під час огляду транспортного засобу DAF, номерний знак НОМЕР_1 , свідоцтво про реєстрацію НОМЕР_2 , який належать позивачу, встановлено порушення, відповідальність за які передбачена статтею 60 Закону України “Про автомобільний транспорт”: перевищення встановлених законодавством габаритно-вагових норм понад 10%, але не більше 20% при перевезенні вантажу без відповідного дозволу, у зв`язку із чим 11.08.2020 в.о. начальника управління Укртрансбезпеки у Запорізькій області прийнято спірну постанову про застосування адміністративно-господарського штрафу №208876, якою позивача зобов`язано сплатити штраф в розмірі 17000,00 грн.
Позивач зазначає, що не має ніякого відношення до перевезення, яке здійснював вказаний транспортний засіб, тобто не був автомобільним перевізником у розумінні Закону №2344-ІІІ.
          Так, відповідно до ст. 1 ЗУ «Про автомобільний транспорт», автомобільний  перевізник  - фізична або юридична особа, яка здійснює на комерційній основі чи за власний кошт перевезення пасажирів чи (та) вантажів транспортними засобами.
          В свою чергу, частиною 1 статті 33 Закону України «Про автомобільний транспорт», визначено, що автомобільним  перевізником, що здійснює перевезення вантажів на договірних умовах, є суб`єкт господарювання, який відповідно до законодавства надає послугу згідно з договором про перевезення вантажу транспортним засобом, що використовується на законних підставах. 
В силу приписів абзацу 15 частини 1 статті 60 ЗУ «Про автомобільний транспорт» за порушення законодавства про автомобільний транспорт до автомобільних перевізників застосовуються адміністративно-господарські штрафи, зокрема за перевищення встановлених законодавством габаритно-вагових норм понад 10%, але не більше 20% при перевезенні вантажу без відповідного дозволу - штраф у розмірі однієї тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.
          Отже, в силу зазначених норм права, відповідальність на підставі ст. 60 ЗУ  «Про автомобільний транспорт» несе саме автомобільний перевізник, тобто фізична або юридична особа, яка здійснює на комерційній основі чи за власний кошт перевезення пасажирів чи (та) вантажів транспортними засобами , що використовуються ним на законних підставах.
          Встановлені обставини справи свідчать, що 01 червня 2020 року між ОСОБА_1 , як “Орендодавцем” та приватним підприємством “Експресс-Ойл” (Орендар) укладено договір оренди транспортного засобу №010620, за умовами якого Орендодавець передає, а Орендар приймає у строкове платне користування наступний транспортний засіб DAF-FT XF 105.460, номерний знак НОМЕР_1 , 2008 року випуску, напівпричіп SKA 27-8, номерний знак НОМЕР_3 , 2004 року випуску.
ОСОБА_1 до умов договору оренди транспортного засобу №010620 від 01.06.2020 та акту приймання-передачі від 01.06.2020 DAF- FT XF 105.460, номерний знак НОМЕР_1 , свідоцтво про реєстрацію НОМЕР_2 , з напівпричепом марки SKA 27-8, номерний знак НОМЕР_3 , передано в оренду Приватному підприємству “Експресс-Ойл”, яке й використовує даний автомобільний транспорт з моменту підписання акту приймання- передачі та відповідно до пункту 4.4 Договору оренди Орендар зобов`язаний дотримуватися правил дорожнього руху та вимог законодавства про автомобільний транспорт.
Приватне підприємство “Експресс-Ойл” листом на ім`я ОСОБА_1 за вих. №3 від 10.03.2021 підтвердило факт оренди та користування транспортним засобом - вантажним автомобілем марки DAF- FT XF 105.460, номерний знак НОМЕР_1 , свідоцтво про реєстрацію НОМЕР_2 , з напівпричепом марки SKA 27-8, номерний знак НОМЕР_3 , в тому числі з перевезення цим автомобільним транспортом 22.06.2020 вантажу – пісок фракція 0,63-2,5 за ТТН 160 від 22.06.2020.
          Заявник апеляційної скарги зазначає, що вказаний договір укладено в простій письмовій формі, при тому, що однією із сторін договору є фізична особа, вказане в силу приписів ст. 220 ЦК України вказує на нікчемність правочину та свідчить про те, що перевізником є саме Позивач, а не ПП «Експресс-Ойл».
          Так, відповідно до ст. 799 ЦК України, договір найму транспортного засобу укладається у письмовій формі. Договір найму транспортного засобу за участю фізичної особи підлягає нотаріальному посвідченню.
          Дійсно, в силу приписів ст. 220 ЦК України, у разі недодержання сторонами вимоги закону про нотаріальне посвідчення договору такий договір є нікчемним. Якщо сторони домовилися щодо усіх істотних умов договору, що підтверджується письмовими доказами, і відбулося повне або часткове виконання договору, але одна із сторін ухилилася від його нотаріального посвідчення, суд може визнати такий договір дійсним. У цьому разі наступне нотаріальне посвідчення договору не вимагається.
Тобто, недотримання неотаріальної форми посвідчення договору найму транспортного засобу свідчить про нікчемність правочину.
Натомість, суд апеляційної інстанції зазначає, що матеріали справи містять докази виконання договору найму транспортного засобу, укладеного між позивача та ПП «Експресс-Ойл», зокрема, акт приймання – передачі автомобіля, листом ПП «Експресс – Ойл» визнало, що транспортний засіб використовувався підприємством як перевізником вантажу. 
          Згідно копії товарно-транспортної накладної №160 від 22 червня 2020 року саме ПП «Експресс-Ойл» вказане автомобільним перевізником вантажу.
          Таким чином, з урахуванням вищевикладеного, судом встановлено, що недодержання сторонами договору найму вимог щодо нотаріального посвідчення договору, не може свідчити про те, що ПП «Експресс-Ойл» не є автомобільним перевізником за умови підтвердження того факту, що саме вказане підприємство фактично використовувало транспортний засіб та здійснювало перевезення вантажу у спірному випадку.
          Отже, суд першої інстанції дійшов правильного висновку, що в позивач в даному випадку, не був перевізником та/або водієм транспортного засобу марки DAF- FT XF 105.460, номерний знак НОМЕР_1 . 
Таким чином, встановлені обставини справи свідчать, що позивачем не вчинялось порушення транспортного законодавства, яке зазначене в Акті перевірки №221152 від 22.06.2020, відповідальність за яке передбачена статтею 60 Закону України “Про автомобільний транспорт”. Натомість, доказів, які б свідчили, що позивач є перевізником та використовував даний автомобіль як суб`єкт господарювання, відповідачем суду надано не було і таких доказів судом в ході розгляду справи не встановлено.
Посилання заявника на правові висновки Верховного Суду в постановах від 13.03.2020 року у справі №826/6127/16 та від 07.10.2020 року в справі №816/466/16 суд апеляційної інстанції вважає необґрунтованим оскільки спірні відносини, що становлять предмет доказування у вказаних справах стосуються правомірності та обґрунтованості прийняття податкових повідомлень – рішень, тобто є відмінними від предмету доказування у даній справі.
Стосовно доводів відповідача з приводу того, що позивач   та ПП «Експресс-Ойл» є пов`язаними особами в силу приписів п. 14.1.159 ПК України,  суд апеляційної інстанції зазначає, що вказані обставини не мають жодного юридичного значення для вирішення даної справи, оскільки ЗУ «Про автомобільний транспорт» не передбачає можливість застосування штрафних санкцій за порушення вимог закону при перевезенні вантажів до особи, пов`язаної за автоперевізником в силу приписів п. 14.1.159 ПК України.
Стосовно повноважень керівника Запорізької обласної прокуратури на подання апеляційної скарги у даній справі, суд апеляційної інстанції зазначає наступне.
Відповідно до    ст. 53 Кодексу адміністративного судочинства України    (далі -    КАС України) у визначених законом випадках прокурор звертається до суду з позовною заявою, бере участь у розгляді справ за його позовами, вступає за своєю ініціативою у справу, провадження у якій відкрито за позовом іншої особи, до початку розгляду справи по суті, подає апеляційну, касаційну скаргу, заяву про перегляд судового рішення за нововиявленими або виключними обставинами. Прокурор, який звертається до суду в інтересах держави, в позовній чи іншій заяві, скарзі обґрунтовує, в чому полягає порушення інтересів держави, необхідність їх захисту, визначені законом підстави для звернення до суду прокурора, а також зазначає орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних правовідносинах. Невиконання цих вимог має наслідком застосування положень, визначених    ст. 169 цього Кодексу. У разі відкриття провадження за позовною заявою, поданою прокурором в інтересах держави в особі органу, уповноваженого здійснювати функції держави у спірних правовідносинах, зазначений орган набуває статусу позивача. У разі відсутності такого органу або відсутності у нього повноважень щодо звернення до суду, прокурор зазначає про це в позовній заяві, і в такому разі прокурор набуває статусу позивача.
Згідно з ч.        1, 3    ст. 23 Закону України від 14 жовтня 2014 року №        1697-VII “Про прокуратуру”    (далі - Закон №        1697-VII) представництво прокурором інтересів громадянина або держави в суді полягає у здійсненні процесуальних та інших дій, спрямованих на захист інтересів громадянина або держави, у випадках та порядку, встановлених законом. Прокурор здійснює представництво в суді законних інтересів держави у разі порушення або загрози порушення інтересів держави, якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює орган державної влади, орган місцевого самоврядування чи інший суб`єкт владних повноважень, до компетенції якого віднесені відповідні повноваження, а також у разі відсутності такого органу. Наявність таких обставин обґрунтовується прокурором у порядку, передбаченому частиною четвертою цієї статті.
Частиною 4    ст. 23 Закону №        1697-VII    встановлено, що наявність підстав для представництва має бути обґрунтована прокурором у суді. Прокурор здійснює представництво інтересів громадянина або держави в суді виключно після підтвердження судом підстав для представництва.
Аналіз вказаних вище законодавчих норм дає підстави стверджувати, що прокурор може представляти інтереси держави в суді лише у двох випадках: 1) якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює орган державної влади, орган місцевого самоврядування чи інший суб`єкт владних повноважень, до компетенції якого віднесені відповідні повноваження; 2)  у разі відсутності такого органу.
Перший “виключний випадок” передбачає наявність органу, який може здійснювати захист інтересів держави самостійно, а другий - відсутність такого органу. Однак підстави представництва інтересів держави прокуратурою у цих двох випадках істотно відрізняються.
Так, у першому випадку прокурор набуває право на представництво, якщо відповідний суб`єкт владних повноважень не здійснює захисту або здійснює неналежно. При цьому, “нездійснення захисту” виявляється в усвідомленій пасивній поведінці уповноваженого суб`єкта владних повноважень - він усвідомлює порушення інтересів держави, має відповідні повноваження для їх захисту, але всупереч цим інтересам за захистом до суду не звертається.
Разом з цим, “здійснення захисту неналежним чином” виявляється в активній поведінці (сукупності дій та рішень), спрямованій на захист інтересів держави, але яка є неналежною. При цьому, “неналежність” захисту може бути оцінена з огляду на встановлений порядок захисту інтересів держави, який, серед іншого, включає досудове з`ясування обставин порушення інтересів держави, обрання способу їх захисту та ефективне здійснення процесуальних прав позивача.
Тобто, захищати інтереси держави повинні насамперед відповідні суб`єкти владних повноважень, а не прокурор. Щоб інтереси держави не залишилися незахищеними, прокурор виконує субсидіарну роль, замінює в судовому провадженні відповідний суб`єкт владних повноважень, який всупереч вимог    закону    не здійснює захисту або робить це неналежно. У кожному такому випадку прокурор повинен навести причини, які перешкоджають захисту інтересів держави належним суб`єктом, і які є підставами для звернення прокурора до суду. Разом з цим, прокурор не може вважатися альтернативним суб`єктом звернення до суду і замінювати належного суб`єкта владних повноважень, який може і бажає захищати інтереси держави.
Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 25 квітня 2018        року в справі №        806/1000/17.
          Як на підставу для здійснення представництва прав та інтересів держави в особі Придніпровського міжрегіонального управління Укртрансбезпеки Державної служби України з безпеки на транспорті керівник Прокуратури Запорізької області посилається  на неналежне здійснення своїх повноважень відповідним органом як відповідачем в судовому процесі. 
За матеріалів справи судом було встановлено, що відповідчем дійсно було неналежним чином здійснено захист інтересів органу та держави в даній справі. Так, Придніпровським міжрегіональним управлінням Укртрансбезпеки Державної служби України з безпеки на транспорті, який у відповідності до ст. 77 КАС України зобов`язаний доводити правомірність прийнятого ним рішення, не було надано відзиву на адміністративний позов у строк встановлений судом першої інстанції в ухвалі про відкриття провадження, та у додатково наданий строк. 
Відповідно, відповідачем до суду не було надано жодних доказів на підтвердження правомірності прийнятого ним рішення,  у зв`язку з чим, судом першої інстанції було задоволено позову. Отримавши рішення суду першої інстанції відповідач не вжив жодних дій щодо його оскарження в апеляційному порядку в строки встановлені чинним законодавством.
Відтак, з урахуванням вищевикладеного, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що Заступник керівника Запорізької обласної прокуратури має право на звернення з апеляційною скаргою у даній справі на підставі ст. 23 ЗУ «Про прокуратуру» в інтересах держави, замість того органу, який  неналежним чином здійснює свої повноваження як відповідач в адміністративній справі.
З урахуванням вищевикладеного, суд апеляційної інстанції приходить до висновку, що апеляційну скаргу Заступника керівника Запорізької обласної прокуратури необхідно залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції  залишити без змін.
Керуючись ст. 243, 308, 310, 315, 316, 321, 325 КАС України, суд, -
п о с т а н о в и в :
          Апеляційну скаргу Заступника керівника Запорізької обласної прокуратури – залишити без задоволення.
          Рішення Запорізького окружного адміністративного суду від  02.06.2021   року в адміністративній справі №280/2221/21 – залишити без змін.
                    Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту прийняття та може бути оскаржена  в касаційному порядку протягом тридцяти днів до Верховного Суду.

Головуючий - суддя                                                                      О.О. Круговий 

                               суддя                                                                      Т.С. Прокопчук 

                               суддя                                                                      А.В. Шлай