ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 527/1675/20  Номер провадження 22-ц/814/1613/21	Головуючий у 1-й інстанції Олефір А.О.  Доповідач ап. інст. Гальонкін С. А.	

П О С Т А Н О В А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 листопада 2021 року 	м. Полтава	

Полтавський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
головуючого Гальонкіна С.А.,
суддів Карпушина Г.Л., Хіль Л.М.,
при секретарі Бродській В.О.,

розглянувши у відкритому судовому зсіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1   
на рішення Глобинського районного суду Полтавської області від 16 березня 2021 року та додаткове рішення Глобинського районного суду Полтавської області від 31 березня 2021 року
по справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення боргу,
В С Т А Н О В И В :
ОПИСОВА ЧАСТИНА
Короткий зміст позовних вимог
У вересні 2020 року ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення боргу.
Позов обґрунтовано тим, що 27 квітня 2014 року було складено боргову розписку, за умовами якої він передав у борг ОСОБА_1 грошову суму у розмірі 5000 доларів США, а ОСОБА_1 зобов`язувався повернути йому вищевказану суму в строк до 28 серпня 2014 року. У визначені строки ОСОБА_1 вказану суму грошей не повернув, у зв`язку з чим він неодноразово звертався до нього з вимогою повернути кошти. Відповідач до 2018 року обіцяв виконати зобов`язання по поверненню боргу, а в кінці 2018 року з незрозумілих причин відмовився повертати борг. 
Просив стягнути з відповідача на його користь борг, що на день складання позовної заяви, станом на 10 вересня 2020 року по курсу НБУ гривні щодо долару США – 100 доларів США=27,82 грн., становить 139100,00 грн. 
16 листопада 2020 року позивач подав до суду заяву про збільшення позовних вимог, у якій просив суд, стягнути з відповідача на його користь суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, що становить 331984,00 грн., сплачений судовий збір та витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 5000,00 грн. (а.с.22-25). 
16 березня 2021 року та 17 березня 2021 року на адресу суду направлено докази щодо розміру понесених витрат на правову допомогу.
Короткий зміст рішення суду першої інстанції та додаткового рішення
Рішенням Глобинського районного суду Полтавської області від 16 березня 2021 року позов  ОСОБА_2 задоволено частково.
Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2  грошові кошти за договором позики від 27 квітня 2014 року в сумі 5000,00 доларів США .
Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 судові витрати по сплаті судового збору в загальній сумі 1391,00 грн. 
В задоволенні іншої частини позовних вимог відмовлено.
Додатковим рішеннямГлобинського районного суду Полтавської області від 31 березня 2021 року стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 2081,50 грн. 
Короткий зміст вимог апеляційної скарги
Рішення суду в апеляційному порядку оскаржив ОСОБА_1 . В апеляційній скарзі просив рішення суду та додаткове рішення суду першої інстанції скасувати, у задоволенні позову відмовити.
Аргументи учасників справи
Узагальнені доводи особи, яка подала апеляційну скаргу
Апеляційна скарга обґрунтована тим, що позивач звернувся до суду з пропуском строку позовної давності, оскільки в розписці зазначено дату повернення боргу до 27 серпня 2014 року. Однак суд першої інстанції помилково прийшов до висновку про зупинення строку позовної давності у зв`язку з участю відповідача в антитерористичній операції зважаючи на те що в даний період часу не впроваджувався воєнний стан. Також ОСОБА_1 вважає, що суд першої інстанції помилково прийняв до уваги доводи позивача про сплату коштів в рахунок погашення заборгованості за відсотками та покази свідка, а тому відсутні правові підстави для переривання перебігу позовної давності.
Доводи відзиву на апеляційну скаргу.
У відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_2 просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду без змін. Вважає рішення суду законним та обґрунтованим, винесеним з додержанням вимог матеріального та процесуального права.
У судові засідання, належним чином повідомлений про час і місце розгляду справи, ОСОБА_1 не з`явився надавши суду заява про розгляд справи без його участі.
МОТИВУВАЛЬНА ЧАСТИНА
Колегія суддів, заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення позивача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, приходить до такого висновку.
Межі розгляду справи судом апеляційної інстанції
Відповідно до частини 1 статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Як вбачається з матеріалів справи та апеляційної скарги рішення суду оскаржується лише в частині задоволених позовних вимог.
Крім того,  ОСОБА_1 також не оскаржує рішення суду в частині розміру заборгованості.
А тому у суду апеляційної інстанції відсутні підстави переглядати рішення суду в частині в якій було відмовлено у задоволенні та щодо правильності встановленого судом розміру заборгованості.
Встановлені обставини справи
Як вбачається з матеріалів справи відповідно до розписки від 27 квітня 2014 року ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 взяв у борг 5000 доларів США у ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , які зобов`язувався повернути до 27 серпня 2014 року (а.с. 6).
Однак станом на момент подачі позову зобов`язання з повернення позики ОСОБА_1 не виконав.
Згідно довідки № 1/6 виданої 05 січня 2021 року ТВО військового комісара Глобинського районного територіального центру комплектування та соціальної підтримки Міністерства оборони України, ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 в період з 25 травня 2016 року по 04 жовтня 2016 року приймав безпосередню участь в антитерористичній операції на території Донецької та Луганської областей у складі військової частини польова пошта НОМЕР_1 (а.с.54).
Як пояснив в ході судового розгляду свідок ОСОБА_3 він разом з позивачем та відповідачем весною 2017 року зустрічалися в кафе «Старт» у місті Полтава та в ході бесіди з ОСОБА_1 , останній дякував позивачу за те, що він тривалий час чекав на повернення боргу та у якості вдячності ОСОБА_1 передав ОСОБА_2 4000,00 грн., при цьому пояснив, що на даний час знайшов роботу та буде повертати борг. 
05 червня 2018 року ОСОБА_1 здійснив поповнення готівкою картки ОСОБА_2 на суму 2600,00 грн. (а.с.56)
Позиція суду апеляційної інстанції
Згідно статей 526, 527, 530 ЦК України зобов`язання повинні виконуватись належним чином і у встановлений строк відповідно до умов договору та вимог закону, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Статтею 1046 ЦК України передбачено, що за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.
Договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, -незалежно від суми. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей (стаття 1047 ЦК України).
Відповідно до частини 1 статті 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.
Згідно з частиною першою статті 1050 ЦК України, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу. Якщо позичальник своєчасно не повернув речі, визначені родовими ознаками, він зобов`язаний сплатити неустойку відповідно до статей 549-552 цього Кодексу, яка нараховується від дня, коли речі мали бути повернуті, до дня їх фактичного повернення позикодавцеві, незалежно від сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу.
Отже, за своїми правовими ознаками договір позики є реальним, одностороннім (оскільки, укладаючи договір, лише одна сторона - позичальник зобов`язується до здійснення дії (до повернення позики), а інша сторона - позикодавець стає кредитором, набуваючи тільки право вимоги), оплатним або безоплатним правочином, на підтвердження якого може бути надана розписка позичальника, яка є доказом не лише укладення договору, але й посвідчує факт передання грошової суми позичальнику.
Аналогічна правова позиція викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 16 січня 2019 року у справі № 464/3790/16-ц (провадження № 14-465цс18).
Відповідно до статті 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.
У статті 625 ЦК України визначені загальні правила відповідальності за порушення будь-якого грошового зобов`язання незалежно від підстав його виникнення (договір чи делікт). Тобто, приписи цієї статті поширюються на всі види грошових зобов`язань, якщо інше не передбачено договором або спеціальними нормами закону, який регулює, зокрема, окремі види зобов`язань.
Аналогічний висновок зробила Велика Палата Верховного Суду у постанові від 16 травня 2018 року у справі № 686/21962/15-ц.
Відповідно до частини 3 статті 12, частини 1 статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Аналізуючи матеріали справи, колегія суддів приходить до переконання, що суд першої інстанцій правильно встановив, що між сторонами існують договірні правовідносини з позики, при цьому позичальником у визначені строки кошти, отримані у позику повністю не повернуті, що свідчить про наявність правових підстав для стягнення з  ОСОБА_2 на користь позивача суми неповернутої заборгованості, а також трьох проценти річних від простроченої суми, відповідно до положень статті 625 ЦПК України. 
Щодо строку позовної давності
Відповідно до статті 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.
Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (статті 257 ЦК України).
Початок перебігу позовної давності визначається статтею 261 ЦК України. Так, за загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (частина 1 статті 261 ЦК України). А за зобов`язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання (частина 5 цієї статті).
Пунктом, 4 частини 1 статті 263 ЦК України встановлено, що перебіг позовної давності зупиняється якщо позивач або відповідач перебуває у складі Збройних Сил України або в інших створених відповідно до закону військових формуваннях, що переведені на воєнний стан.
Таким чином, сама по собі мобілізація, без введення воєнного стану, з врахуванням положень п. 4 ч. 1 ст. 263 ЦК України не свідчить про зупинення перебігу позовної давності.
Відповідно до ст. 1 Закону України «Про правовий режим воєнного стану» воєнний стан - це особливий правовий режим, що вводиться в Україні або в окремих її місцевостях у разі збройної агресії чи загрози нападу, небезпеки державній незалежності України, її територіальній цілісності та передбачає надання відповідним органам державної влади, військовому командуванню, військовим адміністраціям та органам місцевого самоврядування повноважень, необхідних для відвернення загрози, відсічі збройної агресії та забезпечення національної безпеки, усунення загрози небезпеки державній незалежності України, її територіальній цілісності, а також тимчасове, зумовлене загрозою, обмеження конституційних прав і свобод людини і громадянина та прав і законних інтересів юридичних осіб із зазначенням строку дії цих обмежень.
Статтею 2 вказаного Закону передбачено, що правовою основою введення воєнного стану є Конституція України, цей Закон та указ Президента України про введення воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях, затверджений Верховною Радою України.
Указом Президента України №393/2018 «Про введення воєнного стану в Україні» від 26 листопада 2018 року введено воєнний стан із 26 листопада 2018 року строком на 30 діб до 14 години 00 хвилин 26 грудня 2018 року.
Як вбачається з довідки № 1/6 виданої 05 січня 2021 року ТВО військового комісара Глобинського районного територіального центру комплектування та соціальної підтримки Міністерства оборони України, ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 в період з 25 травня 2016 року по 04 жовтня 2016 року приймав безпосередню участь в антитерористичній операції на території Донецької та Луганської областей у складі військової частини польова пошта НОМЕР_1 (а.с.54).
Враховуючи, що в період проходження відповідачем військової служби воєнний стан не вводився, у суду відсутні підстави для зупинення перебігу строку позовної давності.
Разом з тим, положеннями частини 4 статті 267 ЦК України передбачено, що сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.
Початок перебігу позовної давності співпадає з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд.
Згідно з положеннями статті 264 ЦК України перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею боргу або іншого обов`язку.
У постанові від 27 квітня 2016 року у справі № 3-269гс16 Верховний Суд України зробив висновок, що до дій, що свідчать про визнання боргу або іншого обов`язку, з урахуванням конкретних обставин справи, можуть належати: визнання пред`явленої претензії; зміна договору, з якої вбачається, що боржник визнає існування боргу, а так само прохання боржника про таку зміну договору; письмове прохання відстрочити сплату боргу; підписання уповноваженою на це посадовою особою боржника разом з кредитором акта звірки взаєморозрахунків, який підтверджує наявність заборгованості в сумі, щодо якої виник спір; письмове звернення боржника до кредитора щодо гарантування сплати суми боргу; часткова сплата боржником або з його згоди іншою особою основного боргу та/або сум санкцій.
У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 14 лютого 2018 року в справі № 161/15679/15-ц (провадження № 61-765св18) міститься висновок по застосуванню частини 1 статті 264 ЦК України та вказано, що з тлумачення цієї норми слідує, що вона пов`язує переривання позовної давності з будь-якими активними діями зобов`язаного суб`єкта (боржника). При цьому не виключається й випадку коли переривання перебігу позовної давності буде відбуватися внаслідок визнання боргу, що здійснюється іншими суб`єктами, якщо на це була виражена воля боржника. Тобто коли боржник виражає свою згодою чи уповноважує на це відповідного іншого суб`єкта.
Як вбачається з матеріалів справи, в тому числі довідок про перерахування коштів, допиту свідка та пояснень сторін ОСОБА_1 визнавав наявність у ного заборгованості та демонстрував позивачу намір погашати заборгованості, в тому числі шляхом перерахування коштів, як компенсації за тривале невиконання своїх зобов`язань. 
При цьому, суд апеляційної інстанції, звертає увагу, що відповідно до матеріалів справи та змісту апеляційної скарги відповідач не погоджується з природою коштів в розмірі 4000 грн. та 2600 грн., які він перераховував позивачу, а саме те, що вони сплачувалися як проценти чи погашення основної заборгованості, проте не спростовує факт перерахування коштів та пояснення надані свідком.
Зважаючи на наведене, колегія суддів приходить до висновку, що ОСОБА_1 визнавав свої боргові зобов`язання та як гарантування повернення боргу перераховував ОСОБА_2 кошти в розмірі 4000 грн. та 2600 грн., а тому строк позовної давності не пропущений. 
Щодо додаткового рішення
Відповідно до частини 1 статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Відповідно до частини 8 статті 141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).
Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву.
16 березня 2021 року Глобинським районним судом Полтавської області було ухвалено рішення по цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення боргу, яким позовні вимоги задоволено частково.
16 березня 2021 року та 17 березня 2021 року на адресу суду направлено докази щодо розміру понесених витрат на правову допомогу.
У розрахунку судових витрат наведено перелік наданих послуг адвокатом Новіковою М.О. на загальну суму 5000,00 грн. (а.с.98).
Відповідно до Квитанції до прибуткового касового ордера № 3 від 30 жовтня 2020 року,  ОСОБА_2 сплатив адвокату Новіковій М.О. 5000,00 грн. (а.с. 108).
Судові витрати було розподілено відповідно до норм чинного законодавства пропорційно до задоволених вимог. 
При цьому, жодних доводів щодо неправильного розподілу судових витрат апеляційна скарга не містить, скасування додаткового рішення обґрунтовано лише неправильністю рішення суду першої інстанції по суті позовних вимог.
Однак, враховую, що суд апеляційної інстанції не скасовує і не змінює рішення суду в частині розміру стягнутої заборгованості, відсутні підстави для скасування додаткового рішення. 
Висновки за результатами розгляду апеляційної скарги 
Згідно пункту 2 частини 1 статті 374 ЦПК України, суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.
Відповідно до пункту 1 частини 1 статті 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи.
Враховуючи викладене, оцінюючи докази наявні в матеріалах справи в їх сукупності, колегія суддів приходить до висновку про часткове задоволення апеляційної скарги. Рішення Глобинського районного суду Полтавської області від 16 березня 2021 року слід змінити виключивши з мотивувальної частині посилання на зупинення строку позовної давності.
В іншій частині рішення суду залишити без змін.
Додаткове рішення Глобинського районного суду Полтавської області від 31 березня 2021 року – залишити без змін.
Щодо судових витрат
За правилами частини 1 статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Відповідно до частини 13 статті 141 ЦПК України якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.
Оскільки апеляційний суд не змінює судове рішення в частині розміру стягнутої заборгованості та не ухвалює нове, розподіл судового збору не здійснюється при розгляді цієї апеляційної скарги. 
Разом з цим, згідно частини 1 статті 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.
Пунктом 1 частини 2 статті 141 ЦПК України встановлено, що судові витрати, пов`язані з розглядом справи, у разі задоволення позову покладаються на відповідача.
Відповідно до частини 8 статті 141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).
Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву.
Згідно із частиною 3 статті 137 ЦПК України для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.
При подачі відзиву на апеляційну скаргу ОСОБА_2 заявлено клопотання про стягнення витрат на правову допомогу. На підтвердження зазначених витрат не електронну пошту Полтавського апеляційного суду надійшли копії договору про надання правничої (правової) допомоги від 24 липня 2021 року укладеного між ним та адвокатом Новіковою М.Ю., розрахунку судових витрат (витрат на професійну правничу допомогу) на загальну суму 5500 грн., додатку до договору про надання правничої допомоги, та квитанції № 2 від 21 липня 2021 року на суму 5500 грн.
Зважаючи на наведене, суд приходить до висновку про доведеність витрат позивача на правничу допомогу при розгляді даної апеляційної скарги. За вказаних обставин підлягають стягненню з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 судові витрати понесені останнім при розгляді апеляційної скарги в розмірі 5500 грн.
Керуючись статтями 367, 374, 376, 382 ЦПК України, суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1    – задовольнити частково.
Рішення Глобинського районного суду Полтавської області від 16 березня 2021 року змінити виключивши з мотивувальної частині посилання на зупинення строку позовної давності.
В іншій частині рішення суду залишити без змін.
Додаткове рішення Глобинського районного суду Полтавської області від 31 березня 2021 року – залишити без змін.
Стягнути з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 судові витрати понесені останнім при розгляді апеляційної скарги в розмірі 5500 грн.
Постанова набирає законної сили з дня прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду шляхом подачі касаційної скарги протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.
Повний текст постанови виготовлено 26 листопада 2021 року

Головуючий                         С.А. Гальонкін 

Судді                         Г.Л. Карпушин

                                                                       Л.М. Хіль