Ухвала
04 жовтня 2021 року 
м. Київ
 
справа № 759/10456/15-ц
провадження № 61-12188ск21
 
Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду: Петрова Є. В. (суддя-доповідач), Калараша А. А., Ткачука О. С., розглянув касаційні скарги Товариства з обмеженою відповідальністю «Доступні Фінанси» та ОСОБА_1 , в інтересах якого діє ОСОБА_2 , на постанову Київського апеляційного суду від 16 червня 2021 року у справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова установа «Європейська факторингова компанія розвитку» до ОСОБА_1 про стягнення кредитної заборгованості,
 
ВСТАНОВИВ:
 
У липні 2015 року Публічне акціонерне товариство «БГ Банк» (далі - ПАТ «БГ Банк») звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості.
 
Заочним рішенням Святошинського районного суду м. Києва від 11 листопада 
2015 року позов ПАТ «БГ Банк» задоволено. Стягнуто з  ОСОБА_1  борг за кредитним договором в сумі 6 157 585,91 грн. Вирішено питання про розподіл судових витрат.
 
Ухвалою Святошинського районного суду м. Києва від 04 березня 2020 року заочне рішення Святошинського районного суду м. Києва від 11 листопада 2015 року скасовано, розгляд справи призначено в порядку загального позовного провадження. 
 
Ухвалою Святошинського районного суду м. Києва від 17 лютого 2021 року замінено позивача ПАТ «БГ Банк» на його правонаступника ТОВ «Фінансова установа «Європейська факторингова компанія розвитку» у цивільній справі.
 
На стадії підготовчого судового розгляду справи, ТОВ «Доступні Фінанси» звернулось до суду із заявою про заміну позивача ТОВ «Фінансова установа «Європейська факторингова компанія розвитку» на ТОВ «Доступні Фінанси», посилаючись на укладений між ними договір № В-09-1/20 про відступлення права вимоги за кредитними зобов`язаннями ОСОБА_1 . Також, ТОВ «Доступні Фінанси» було подано заяву про залишення цього позову без розгляду згідно з пунктом 5 частиною першою статті 257 ЦПК України.
 
Ухвалою Святошинського районного суду міста Києва від 27 квітня 
2021 року заяву ТОВ «Доступні Фінанси» про заміну сторони задоволено частково.
 
Замінено позивача ТОВ «Фінансова установа «Європейська факторингова компанія розвитку» на його правонаступника - ТОВ «Доступні Фінанси» в частині прав вимоги, визначених договором про відступлення прав вимоги № В-09-1/20, тобто, за мінусом кредитних зобов`язань ОСОБА_1 на суму 301 336,04 грн, які належать ТОВ «Фінансова установа «Європейська факторингова компанія розвитку».
 
Залишено без розгляду позовні вимоги ТОВ «Доступні Фінанси» до ОСОБА_1 про стягнення кредитної заборгованості.
 
Продовжено підготовче судове засідання за позовними вимогами ТОВ «Фінансова установа «Європейська факторингова компанія розвитку» до ОСОБА_1 про стягнення кредитної заборгованості.
 
Суд першої інстанції дійшов висновку про заміну позивача у даній справі з ТОВ «Фінансова установа «Європейська факторингова компанія розвитку» на ТОВ «Доступні Фінанси» в частині прав вимог за кредитними зобов`язаннями ОСОБА_1 за мінусом суми 301 336,04 грн, яка не була відступлена ТОВ «Фінансова установа «Європейська факторингова компанія розвитку» згідно з договором про відступлення прав вимоги № В-09-1/20.  При цьому суд виходив із того, що договір про відступлення прав вимоги в силу ЦК України наразі є чинним. Оскільки підстав для не прийняття заяви про залишення позову без розгляду судом першої інстанції не встановлено, суд вважав, що така заява ТОВ «Доступні Фінанси» в частині позовних вимог до ОСОБА_1 про стягнення кредитної заборгованості підлягає задоволенню, а позов залишенню без розгляду. Тобто, на розгляді залишається цивільна справа № 759/10456/15-ц за позовом ТОВ «Фінансова установа «Європейська факторингова компанія розвитку» до 
ОСОБА_1  про стягнення кредитної заборгованості в межах не відступлених прав за договором № 05/ОВ/1-2014 про надання кредиту у формі овердрафту від 
11 березня 2014 року у розмірі 301 336,04 грн.
 
Постановою Київського апеляційного суду від 16 червня 2021 року апеляційну скаргу  ТОВ «Фінансова установа «Європейська факторингова компанія розвитку» задоволено частково, ухвалу Святошинського районного суду міста Києва від 27 квітня 2021 року скасовано, справу направлено до суду першої інстанції для продовження розгляду.
 
Постанова апеляційного суду мотивована тим, що судом першої інстанції було допущено порушення норм процесуального права, які підлягають усуненню шляхом направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції.
 
19 липня 2021 року ТОВ «Доступні Фінанси» засобами поштового зв`язку подало до Верховного Суду касаційну скаргу на постанову Київського апеляційного суду від 16 червня 2021 року.  
 
Ухвалою Верховного суду від 09 серпня 2021 року касаційну скаргу було залишено без руху та запропоновано заявнику подати заяву про поновлення строку на касаційне оскарження, в якій навести підстави для його поновлення, разом із відповідною довідкою суду про дату отримання судового рішення апеляційного суду або іншими належними доказами (конверт з штрихкодовим ідентифікатором для відстеження дати отримання копії постанови апеляційного суду, супровідний лист суду, тощо) в оригіналах чи належним чином завірені їх копії, або навести інші підстави з відповідними доказами, та докази сплати судового збору.
 
30 серпня 2021 року на адресу Верховного Суду надійшли матеріали на усунення недоліків, до яких заявником додано клопотання про поновлення строку на касаційне оскарження постанови Київського апеляційного суду від 16 червня 
2021 року та квитанцію про сплату судового збору у розмірі 2 270,00 грн.
 
Клопотання про поновлення строку на касаційне оскарження постанови Київського апеляційного суду від 16 червня 2021 року мотивоване тим, що копію вказаної постанови заявник отримав 17 червня 2021 року, на підтвердження чого суду надано відповідні докази.
 
Відповідно до частини другої статті 390 ЦПК України учасник справи, якому повне судове рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на касаційне оскарження, якщо касаційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому такого судового рішення.
 
Відповідно до частини третьої статті 124 ЦПК України якщо закінчення строку припадає на вихідний, святковий чи інший неробочий день, останнім днем строку є перший після нього робочий день.
 
Оскільки останнім днем подачі касаційної скарги є 17 липня 2021 року (вихідний день), відповідно перший після нього робочий день - 19 липня 2021 року, а тому заявник має право на поновлення строку на касаційне оскарження постанови апеляційного суду.
 
Також 19 липня 2021 року ОСОБА_1 , в інтересах якого діє ОСОБА_2 , засобами поштового зв`язку подав до Верховного Суду касаційну скаргу на    постанову Київського апеляційного суду від 16 червня 2021 року.  
 
Ухвалою Верховного Суду від 09 серпня 2021 року поновлено ОСОБА_1 строк на касаційне оскарження постанови Київського апеляційного суду від 16 червня 
2021 року та залишено його касаційну скаргу без руху у зв`язку з відсутністю доказів сплати судового збору. 
 
30 серпня 2021 року на адресу Верховного Суду надійшли матеріали на усунення недоліків до яких додано квитанцію про сплату судового збору.
 
Отже, недоліки касаційної скарги ОСОБА_1 усунуто у повному обсязі.
 
У касаційних скаргах ТОВ «Доступні Фінанси» та ОСОБА_1 , в інтересах якого діє ОСОБА_2 , посилаючись на неправильне застосування судом апеляційної інстанції норма матеріального права та порушення норм процесуального права, просять скасувати постанову Київського апеляційного суду від 16 червня 
2021 року та залишити в силі ухвалу Святошинського районного суду м. Києва від 27 квітня 2021 року. 
Касаційні скарги мотивовані тим, що у порушення вимог пункту 1 частини другої статті 389 ЦПК України суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновків щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладених у постановах Верховного Суду від 30 червня 2020 року у справі № 264/5957/17, від 26 вересня 2018 року 
№ 756/9788/15-ц, від 21 січня 2019 року № 909/1411/13, від 19 вересня 2019 року у справі № 924/831/17, від 31 жовтня 2019 року у справі № 910/15587/18 та від 
28 жовтня 2019 року у справі № 523/18181/18.
 
Крім того, касаційна скарга ОСОБА_1 мотивована тим, що апеляційним судом порушено право сторони на участь у судовому засіданні, оскільки про свою неможливість бути присутнім в судовому засіданні 16 червня 2021 року представник ОСОБА_1 повідомив суд апеляційної інстанції належним чином, причини неявка представника в судове засідання були підтверджені відповідними доказами.
 
Вивчивши касаційні скарги, Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої  судової палати Касаційного цивільного суду дійшов висновку про відмову
у відкритті касаційного провадження, оскільки касаційна скарга є необґрунтованою.
 
Згідно із положенням частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пунктах 2, 3 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.
 
Відповідно до частини четвертої статті 394 ЦПК України у разі оскарження ухвали (крім ухвали, якою закінчено розгляд справи) суд може визнати касаційну скаргу необґрунтованою та відмовити у відкритті касаційного провадження, якщо правильне застосовування норми права є очевидним і не викликає розумних сумнівів щодо її застосування чи тлумачення.
 
З оскаржуваного судового рішення та матеріалів касаційного провадження вбачається, щоу провадженні Святошинського районного суду м. Києва перебуває цивільна справа № 759/10456/15-ц за позовом ТОВ «Фінансова установа «Європейська факторингова компанія розвитку» до ОСОБА_1 про стягнення кредитної заборгованості за договором № 05/ОВ/1-2014 про надання кредиту у формі овердрафту від 11 березня 2014 року.
15 жовтня 2020 року між ТОВ «Фінансова установа «Європейська факторингова компанія розвитку» та ТОВ «Доступні Фінанси» було укладено договір про відступлення прав вимоги № В-09-1/20, згідно умов якого, сторони здійснюють заміну кредитора у зобов`язанні шляхом передання кредитором своїх прав новому кредитору за правочином відступлення права вимоги, а саме: кредитор відступає (передає) новому кредитору, а новий кредитор набуває право вимоги та сплачує кредитору грошові кошти у сумі, що дорівнює ціні договору, яка визначена в 
п. 3.9 цього договору.
 
Згідно п. 2.2. цього договору заборгованість боржника за кредитним договором складає 6 157 585,91 грн, в тому числі: 2 420 000 грн - сума кредиту; 13 790,68 грн - сума нарахованих відсотків за користування кредитом; 2 037 640 грн - сума нарахованої пені; 83 738,63 грн - 3 % річних від простроченої суми кредиту, 
1 602 416,60 грн - інфляційні нарахування, з яких нарахована пеня, 3 % річних та інфляційні нарахування у загальній сумі 3 723 795,23 грн списані, не підлягають стягненню за будь-яких умов та відповідно не відступаються. 301 336,04 грн, які стягнуто з боржника в рамках виконання рішення суду, враховані кредитором в рахунок погашення заборгованості боржника за кредитним договором та вважаються в цій частині погашеними (сплаченими), не підлягають стягненню за будь-яких умов та відповідно не відступаються.
 
З огляду на вказані умови договору про відступлення прав вимоги, суд першої інстанції дійшов висновку про заміну позивача у даній справі з ТОВ «Фінансова установа «Європейська факторингова компанія розвитку» на ТОВ «Доступні Фінанси» в частині прав вимог за кредитними зобов`язаннями ОСОБА_1 за мінусом суми 301 336,04 грн, яка не була відступлена ТОВ «Фінансова установа «Європейська факторингова компанія розвитку» згідно з договором про відступлення прав вимоги № В-09-1/20. При цьому суд виходив із того, що договір про відступлення прав вимоги в силу ЦК України наразі є чинним. Оскільки підстав для не прийняття заяви про залишення позову без розгляду судом першої інстанції не встановлено, суд вважав, що така заява позивача ТОВ «Доступні Фінанси» в частині позовних вимог до ОСОБА_1 про стягнення кредитної заборгованості підлягає задоволенню, а позов залишенню без розгляду. Тобто, на розгляді залишається цивільна справа № 759/10456/15-ц за позовом ТОВ «Фінансова установа «Європейська факторингова компанія розвитку» до ОСОБА_1 про стягнення кредитної заборгованості в межах не відступлених прав за договором 
№ 05/ОВ/1-2014 про надання кредиту у формі овердрафту від 11 березня 2014 року в розмірі 301 336,04 грн.
Згідно частини першої статті 55 ЦПК України у разі смерті фізичної особи, припинення юридичної особи, заміни кредитора чи боржника у зобов`язанні, а також в інших випадках заміни особи у відносинах, щодо яких виник спір, суд залучає до участі у справі правонаступника відповідної сторони або третьої особи на будь-якій стадії судового процесу.
 
Отже, процесуальне правонаступництво - це перехід процесуальних прав та обов`язків від однієї особи, яка була в процесі стороною, до іншої особи у зв`язку з переходом до неї суб`єктивних матеріальних прав.
 
У визначенні юридичної природи процесуального правонаступництва та формулюванні дефініції названого процесуального інституту слід ураховувати такі фактори: 1) передумова процесуального правонаступництва - безспірний перехід суб`єктивного права та (або) обов`язку від однієї особи до іншої в матеріальному праві; 2) одним із суб`єктів такої заміни (правопопередником) у матеріальному праві має бути особа, яка є стороною в цивільному процесі; 3) зміст процесуального правонаступництва - це перехід до правонаступника всіх процесуальних прав та обов`язків правопопередника.
 
Аналізуючи вищенаведене та норми ЦПК України можна визначити процесуальне правонаступництво як заміну сторони (правопопередника) іншою особою (правонаступником) у зв`язку з вибуттям із процесу суб`єкта, який пов`язаний зі спірним правовідношенням, за якої до правонаступника переходять усі процесуальні права та обов`язки правопопередника, і він продовжує його участь у цивільній справі.
 
Згідно з пунктом 5 частини першої статті 257 ЦПК України суд постановляє ухвалу про залишення заяви без розгляду, якщо позивач до початку розгляду справи по суті подав заяву про залишення позову без розгляду.
 
Залишення заяви без розгляду на підставі заяви позивача - це форма закінчення розгляду справи без ухвалення рішення. Зазначена процесуальна дія - це диспозитивне право позивача, передбачене нормами ЦПК України. При цьому суд не перевіряє підстави подання такої заяви.
 
При вирішенні вказаного питання судами попередніх інстанцій встановлено, що 
12 жовтня 2018 року між ПАТ «БГ Банк» та ТОВ «Фінансова установа «Європейська факторингова компанія розвитку» за результатами відкритих торгів (аукціону), оформлених протоколом електронного аукціону № UA-EA-2018-08-29-00130-b 
від 19 вересня 2018 року було укладено договір № 102018/ПУЛ про відступлення (купівлі-продажу) прав вимоги, у відповідності з яким, у обсязі та на умовах, визначених цим договором, до заявника перейшли права вимоги ПАТ «БГ Банк» до позичальників та/або заставодавців, та/або поручителів, включаючи права вимоги до правонаступників боржників, спадкоємців боржників, страховиків або інших осіб, до яких перейшли обов`язки боржників або які зобов`язані виконати обов`язки боржників за кредитними договорами, договорами про надання кредиту (овердрафту) та/або договорами поруки та/або договорами застави згідно реєстру у Додатку № 1 до цього Договору, зокрема за договором № 05/ОВ/1-2014 про надання кредиту у формі овердрафту («VIP-овердрафту») від 11 березня 2014 року, укладеним із ОСОБА_1 .
 
Згідно п. 2.2 вказаного договору, за цим договором новий кредитор в день укладення цього договору, але в будь-якому випадку не раніше моменту отримання банком у повному обсязі коштів, відповідно до п. 4.1 цього договору, набуває усі права кредитора за основними договорами, включаючи, проте не обмежуючись: права вимагати належного виконання боржниками зобов`язань за основними договорами, сплати боржниками грошових коштів, сплати процентів, сплати штрафних санкцій, неустойок у розмірах, визначених договорами, вказаних у додатку № 1 до цього договору, передачі предметів забезпечення в рахунок виконання зобов`язань, відшкодування зо договором страхування, тощо.
 
Ураховуючи те, що відбулося правонаступництво прав та обов`язків ПАТ «БГ Банк» внаслідок відступлення права вимоги, суд першої інстанції дійшов висновку про заміну позивача з ПАТ «БГ Банк» на ТОВ «Фінансова установа «Європейська факторингова компанія розвитку» у всіх зобов`язаннях, які є предметом спору у даній справі.
 
16 лютого 2021 року до суду першої інстанції надійшла заява ТОВ «Доступні Фінанси» про заміну позивача, яка обґрунтована тим, що 15 жовтня 2020 року між ТОВ «Фінансова установа «Європейська факторингова компанія розвитку» та 
ТОВ «Доступні Фінанси» укладено договір про відступлення прав вимоги 
№ В-09-1/20 згідно кредитних зобов`язань відповідача ОСОБА_1 . У цей же день, ТОВ «Доступні Фінанси» подало до суду заяву про залишення позову без розгляду на підставі пункту 5 частини першої статті 257 ЦПК України.
 
Вказаний договір відступлення прав вимоги є чинним та на час постановлення ухвали суду першої інстанції та її перегляду в апеляційному порядку недійсним в судовому порядку не визнаний.
 
Апеляційний суд дійшов до висновку, що суд першої інстанції правильно вважав, що наявні підстави для заміни позивача ТОВ «Фінансова установа «Європейська факторингова компанія розвитку» на його правонаступника ТОВ «Доступні Фінанси» в частині прав вимоги, визначених договором про відступлення прав вимоги № В-09-1/20 за мінусом кредитних зобов`язань ОСОБА_1 на суму 
301 336, 04 грн. Однак, дійшовши таких висновків, суд першої інстанції не зазначив, у якому саме розмірі до ТОВ «Доступні Фінанси» перейшло право вимоги, а саме: 
2 132 454,64 грн, які складають суму основної заборгованості та відсотків за користування кредитом ((2 420 000 грн +13 790,68 грн) - 301 336,04 грн).
 
Задовольняючи заяву ТОВ «Доступні Фінанси» про залишення без розгляду частини позовних вимог, суд першої інстанції правильно виходив із того, що відповідна заява подана на стадії підготовчого судового засідання та є правом цієї сторони (позивача), не потребує додаткової аргументації на вчинення такої процесуальної дії, а тому в силу пункту 5 частини першої статті 257 ЦПК України може бути задоволена.
 
Правильним є висновок апеляційного суду про те, що в той же час, вирішуючи питання про залишення без розгляду позовних вимог ТОВ «Доступні Фінанси», суду першої інстанції слід було указати які саме вимоги та у якому розмірі залишаються без розгляду на підставі пункту 5 частини першої статті 257 ЦПК України.
 
Разом з цим, правильним є висновок апеляційного суду про те, що залишаючи на розгляді позов ТОВ «Фінансова установа «Європейська факторингова компанія розвитку» до ОСОБА_1 про стягнення кредитної заборгованості в межах не відступлених прав за договором № 05/ОВ/1-2014 про надання кредиту у формі овердрафту від 11 березня 2014 року у розмірі 301 336,04 грн, суд першої інстанції не звернув уваги на те, що ухвалою Святошинського районного суду м. Києва від 
17 лютого 2021 року було проведено заміну позивача ПАТ «БГ Банк» на його правонаступника ТОВ «Фінансова установа «Європейська факторингова компанія розвитку» до усіх зобов`язань ОСОБА_1 , тобто ТОВ «Фінансова установа «Європейська факторингова компанія розвитку», як правонаступник ПАТ «БГ Банк», набуло право вимагати стягнення усієї заявленої суми заборгованості у розмірі 6 157 585,91 грн.
Отже, після укладення між ТОВ «Фінансова установа «Європейська факторингова компанія розвитку» та ТОВ «Доступні Фінанси» договору про відступлення права вимоги на суму заборгованості у розмірі 2 132 454,64 грн, у ТОВ «Фінансова установа «Європейська факторингова компанія розвитку» залишилось право вимоги до ОСОБА_1 не лише у розмірі 301 336,04 грн, які були стягнуті в рамках виконання рішення суду, а й до заявлених банком до стягнення штрафних санкцій: 2 037 640 грн - пені; 83 738,63 грн - 3 % річних від простроченої суми кредиту, 
1 602 416,60 грн - інфляційних нарахувань. Тобто, у ТОВ «Фінансова установа «Європейська факторингова компанія розвитку» наявне право вимоги до 
ОСОБА_1 у загальному розмірі 4 025 131,27 грн.
 
Постановляючи ухвалу, суд першої інстанції, не повно встановив обставини щодо розміру права вимоги та не зазначив у якому розмірі позовні вимоги ТОВ «Доступні фінанси» підлягають залишенню без розгляду, та, як наслідок, помилково визначив розмір позовних вимог ТОВ «Фінансова установа «Європейська факторингова компанія розвитку» лише у частині 301 336,04 грн.
 
Отже, апеляційний суд встановивши неповне з`ясування судом першої інстанції обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків суду обставинам справи та порушення норм процесуального права, дійшов до правильного висновку про скасування ухвали суду першої інстанції та направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції.
 
З огляду на вищенаведене, доводи касаційних скарг є безпідставними, висновків суду апеляційної інстанцій не спростовують та на законність і обґрунтованість постановленого судового рішення не впливають.
 
Доводи касаційної скарги ОСОБА_1 про порушення судом апеляційної інстанції розгляду справи у відсутності сторони та її представника не заслуговують на увагу, оскільки судом апеляційної інстанції було розглянуто клопотання представника ОСОБА_1 про розгляд апеляційної скарги за відсутності відповідача та його представника, оскільки відповідно до частини другої статті 372 ЦПК України неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.
 
Доводи касаційних скарг про не врахування апеляційним судом висновків щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладених у постановах Верховного Суду від 30 червня 2020 року у справі № 264/5957/17, від 26 вересня 2018 року № 756/9788/15-ц, від 21 січня 2019 року № 909/1411/13, від 19 вересня 2019 року у справі № 924/831/17, від 31 жовтня 2019 року у справі № 910/15587/18 та від 28 жовтня 2019 року у справі № 523/18181/18 не заслуговують на увагу, оскільки формальне посилання на витяги з постанов Верховного Суду, з відтворенням у касаційній скарзі частини цих постанов, присвяченої оцінці доказів, які до того ж зроблені на підставі встановлених фактичних обставин конкретної справи і наявних в матеріалах справи доказів, не є свідченням застосування судом апеляційної інстанції в цій справі норм матеріального права без урахування висновків Верховного Суду щодо їх застосування. В цілому ж доводи заявників зводяться до опису встановлених судами в цій справі обставин та їх переоцінки, що виходить за межі повноважень касаційного суду.
 
Частиною четвертою статті 394 ЦПК України визначено, що у випадку оскарження ухвали (крім ухвали, якою закінчено розгляд справи) суд може визнати касаційну скаргу необґрунтованою та відмовити у відкритті касаційного провадження, якщо правильне застосовування норми права є очевидним і не викликає розумних сумнівів щодо її застосування чи тлумачення.
 
Згідно з частиною шостою статті 394 ЦПК України ухвала про відмову у відкритті касаційного провадження повинна містити мотиви, з яких суд дійшов висновку про відсутність підстав для відкриття касаційного провадження.
 
Керуючись частиною другої статті 390 ЦПК України та частинами першою, четвертою та шостою статті 394 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду
 
УХВАЛИВ:
 
Клопотання Товариства з обмеженою відповідальністю «Доступні Фінанси» про поновлення строку на касаційне оскарження задовольнити.
 
Поновити Товариству з обмеженою відповідальністю «Доступні Фінанси» строк на касаційне оскарження постанови Київського апеляційного суду від 16 червня 
2021 року.
 
Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційними скаргами Товариства з обмеженою відповідальністю «Доступні Фінанси» та ОСОБА_1 , в інтересах якого діє ОСОБА_2 , на постанову Київського апеляційного суду від 16 червня 2021 року у справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова установа «Європейська факторингова компанія розвитку» до ОСОБА_1 про стягнення кредитної заборгованості.
 
Копію ухвали та додані до скарги матеріали направити особі, яка подавала касаційну скаргу.
 
Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання і оскарженню не підлягає.
 
Судді:                                                                                     Є. В. Петров
 
                                                                                              А. А. Калараш
 
О. С. Ткачук