УХВАЛА

21 жовтня 2021 року 
м. Київ
справа № 420/13947/20
адміністративне провадження № К/9901/36399/21  
Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду:
судді-доповідача - Чиркіна С.М.,
суддів:                     Бевзенка В.М., Стародуба О.П.,
перевіривши касаційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Одеського окружного адміністративного суду від 05.01.2021 та постанову П`ятого апеляційного адміністративного суду від 21.07.2021 у справі № 420/13947/20 за позовом ОСОБА_1 до Міністерства соціальної політики України, Департаменту праці та соціальної політики Одеської міської ради, третя особа: Державна казначейська служба України, про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії,
УСТАНОВИВ:
У 2020 році ОСОБА_1 (далі - позивач) звернувся до Одеського окружного адміністративного суду з позовом до Міністерства соціальної політики України, Департаменту праці та соціальної політики Одеської міської ради, третя особа: Державна казначейська служба України, в якому просив:
- визнати протиправними дії Міністерства соціальної політики України при організації нарахування і виплати йому разової грошової допомоги до 5 травня, гарантованої частиною п`ятою статті 13 Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту";
- зобов`язати Міністерство соціальної політики України здійснити перерахування коштів для виплати разової грошової допомоги до 5 травня за десять років, а саме: з 2011 до 2020 року в розмірі восьми мінімальних пенсій за віком відповідно до частини п`ятої статті 13 Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту"; зобов`язання Департаменту праці та соціальної політики Одеської міської ради перерахувати та виплатити разову грошову допомогу до 5 травня за десять років, а саме: з 2011 до 2020 року з розмірі восьми мінімальних пенсій за віком відповідно до частини п`ятої статті 13 Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту".
Ухвалою Одеського окружного адміністративного суду від 14.12.2020 позов було залишено без руху у зв`язку з тим, що позивач звернувшись 09.12.2020 із вказаними позовними вимогами про нарахування йому грошової допомоги за період 2011-2019 року порушив 6-місячний строк звернення із цим позовом.
Ухвалою Одеського окружного адміністративного суду від 05.01.2021, залишеною без змін постановою П`ятого апеляційного адміністративного суду від 21.07.2021, позов в частині позовних вимог про зобов`язання Міністерства соціальної політики України здійснити перерахування коштів для виплати разової грошової допомоги до 5 травня за період з 2011 до 2019 року в розмірі восьми мінімальних пенсій за віком відповідно до частини п`ятої статті 13 Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту" та зобов`язання Департамент праці та соціальної політики Одеської міської ради перерахувати та виплатити разову грошову допомогу до п`ятої травня за період з 2011 до 2019 року з розміру восьми мінімальних пенсій за віком відповідно до частини п`ятої статті 13 Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту" було повернуто позивачу.
05.10.2021 на адресу Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду надійшла касаційна скарга позивача, у якій скаржник просить скасувати ухвалу Одеського окружного адміністративного суду від 05.01.2021 та постанову П`ятого апеляційного адміністративного суду від 21.07.2021.
Як на підставу касаційного оскарження покликається на висновки, викладені у постановах Великої Палати Верховного Суду від 06.02.2019 у справі № 522/2738/17, у постановах Верховного Суду від 24.11.2020 у справі № 815/460/18, від 25.05.2016 у справі № 164/1904/14-ц, від 24.04.2018 у справі № 646/6250/17, від 30.10.2018 у справі № 493/1867/17, від 22.01.2019 у справі № 201/9987/17, від 29.11.2019 у справі № 642/7479/16-а, від 30.01.2020 у справі № 554/5119/16-а, від 23.07.2020 у справі №  761/28365/16-а, зазначає, що немає строкового обмеження стосовно виплати соціальних пільг у визначеному законодавством розмірі за минулий час, яку особа не отримувала у зв`язку із непроведенням перерахунку з вини суб`єкта владних повноважень. 
Перевіривши матеріали касаційної скарги, суд встановив, що у відкритті касаційного провадження необхідно відмовити, з огляду на таке.
Відповідно до пункту 8 частини другої статті 129 Конституції України основними засадами судочинства є забезпечення права на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення.
Наведеним конституційним положенням відповідають норми статті 14 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" і статті 13 КАС України.
Наведені норми свідчать про те, що оскарження судових рішень у касаційному порядку можливе лише у випадках, якщо таке встановлено законом.
За правилами частини першої статті 122 КАС України, адміністративний позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами.
Частиною другою статті 122 КАС України передбачено, що для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.
Суд апеляційної інстанції, переглядаючи ухвалу Одеського окружного адміністративного суду від 05.01.2021, погодився з висновком суду першої інстанції про те, що щорічна разова грошова допомога до 5 травня є періодичним платежем, тому про порушення своїх прав позивач міг дізнатися до 30 вересня відповідного року під час отримання такої виплати у розмірі, з яким він не погоджується, та реалізувати право на звернення до суду протягом шестимісячного строку щодо оспорювання кожної щорічної виплати за період з 2011-2019.
Верховний Суд у пункті 43 постанови від 31.03.2021 у справі № 240/12017/19 про перерахунок та виплату заборгованості з державної пенсії, тобто, у категорії подібних адміністративних справ щодо обчислення, призначення, перерахунку соціальних виплат, сформулював висновок щодо застосування строку звернення до суду, передбаченого статтею 122 КАС України, про те, що:
«<…> для визначення початку перебігу строку для звернення до суду необхідно встановити час, коли позивач дізнався або повинен був дізнатись про порушення своїх прав, свобод та інтересів. Позивачу недостатньо лише послатись на необізнаність про порушення його прав, свобод та інтересів; при зверненні до суду він повинен довести той факт, що він не міг дізнатися про порушення свого права й саме із цієї причини не звернувся за його захистом до суду протягом шести місяців від дати порушення його прав, свобод чи інтересів чи в інший визначений законом строк звернення до суду. В той же час, триваюча пасивна поведінка такої особи не свідчить про дотримання такою особою строку звернення до суду з урахуванням наявної у неї можливості знати про стан своїх прав, свобод та інтересів».
У цій справі Суд не вбачає підстав для відступу від такого висновку, застосованого судом апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні.
Крім того, скаржник покликається на постанови Великої Палати Верховного Суду та Верховного Суду, в яких сформульовані висновки щодо застосування статті 99 та 100 КАС України (у редакції до 15.12.2017) та статті 122, 123 КАС України, стосовно можливості звернення до суду щодо перерахунку соціальних виплат без обмеження будь-яким строком.
Велика Палата Верховного Суду у постанові від 30.01.2019 у справі №  755/10947/17 зазначила, що незалежно від того чи перераховані усі постанови, у яких викладена правова позиція, від якої відступила Велика Палата Верховного Суду, суди під час вирішення тотожних спорів мають враховувати саме останню правову позицію Великої Палати Верховного Суду.
Отже у питанні обчислення строків звернення до суду щодо перерахунку соціальних виплат слід керуватися правовою позицією, висловленою у постанові Верховного Суду від 31.03.2021 у справі № 240/12017/19.
З огляду на викладене, Суд вважає, що правильне застосовування судами першої та апеляційної інстанцій частини третьої статті 123 КАС України є очевидним.
Відповідно до пункту 5 частини першої статті 333 КАС України суд касаційної інстанції відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі, якщо суд у порядку, передбаченому частинами другою, третьою цієї статті, дійшов висновку, що касаційна скарга є необґрунтованою.
За змістом пункту 2 частини другої статті 333 КАС України у разі оскарження ухвали (крім ухвали, якою закінчено розгляд справи) суд може визнати касаційну скаргу необґрунтованою та відмовити у відкритті касаційного провадження, якщо правильне застосування норми права є очевидним і не викликає розумних сумнівів щодо її застосування чи тлумачення.
Зі змісту касаційної скарги та оскаржуваного судового рішення колегія суддів дійшла висновку, що касаційна скарга є необґрунтованою, правильне застосовування судами першої та апеляційним інстанції норм матеріального і процесуального права не викликають сумнівів щодо їх застосування чи тлумачення, а тому у відкритті касаційного провадження за даною касаційною скаргою необхідно відмовити.
Керуючись пунктом 5 частини першої, частини другої статті 333 КАС України, суд
УХВАЛИВ:
Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Одеського окружного адміністративного суду від 05.01.2021 та постанову П`ятого апеляційного адміністративного суду від 21.07.2021 у справі № 420/13947/20 за позовом ОСОБА_1 до Міністерства соціальної політики України, Департаменту праці та соціальної політики Одеської міської ради, третя особа: Державна казначейська служба України, про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії.
Надіслати скаржнику копію ухвали про відмову у відкритті касаційного провадження разом з касаційною скаргою та доданими до скарги матеріалами.
Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання та оскарженню не підлягає.
Суддя-доповідач:                                                                                 С.М. Чиркін
Судді:                                                                                           В.М. Бевзенко
                                                                                                    О.П. Стародуб