ЧЕРНІГІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

П О С Т А Н О В А
іменем України

04 листопада 2021 року 	м. Чернігів	

Унікальний номер справи № 750/3448/21
Головуючий у першій інстанції – Рахманкулова І. П.
Апеляційне провадження № 22-ц/4823/1364/21

Чернігівський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
головуючого – судді Харечко Л.К.,
суддів: Висоцької Н.В., Онищенко О.І.,   

учасники справи: позивач – ОСОБА_1 , відповідач – ОСОБА_2 ,
треті особи: Чернігівська міська рада, виконавчий комітет Чернігівської міської ради,

розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Деснянського районного суду м. Чернігова від 22 липня 2021 року у складі судді Рахманкулової І.П., повний текст якого складений 28.07.2021 у м. Чернігові,  

                                             У С Т А Н О В И В :
У квітні 2021 року ОСОБА_1 звернулась з позовом до ОСОБА_2 про усунення перешкод у користуванні власністю, обгрунтовуючи свої вимоги тим, що на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом від 26.05.2017 є власником житлового будинку з господарськими будівлями, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 . Будинок розташований на земельній ділянці, цільовим призначенням якої є будівництво та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна земельна ділянка). 
З метою отримання у власність вказаної земельної ділянки позивачка зверталась до відповідних органів, проте, рішенням Чернігівської міської ради від 25.02.2021 їй було відмовлено у затвердженні технічної документації із землеустрою щодо встановлення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) та передачі її у власність з тих підстав, що її гаражем користується ОСОБА_2 .
Оскільки дії відповідача порушують її право власності на володіння, користування та розпорядження гаражем, позивачка просила усунути перешкоди у користуванні нежитловим приміщенням гаражем «В-1», який розташований на земельній ділянці, площею 0,0734 га, кадастровий номер 7410100000:02:025:0314 за адресою: АДРЕСА_1 , шляхом його звільнення ОСОБА_2 .
Рішенням Деснянського районного суду м. Чернігова від 22 липня 2021 року у задоволенні позову відмовлено.
В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить скасувати рішення і ухвалити нове, яким задовольнити її позовні вимоги.
Доводи скарги зводяться до того, що суд залишив поза увагою те, що право власності на гараж за позивачкою підтверджується свідоцтвом про право на спадщину за законом від 26.05.2017 та інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно з зазначенням опису об`єкта. Гараж був побудований та знаходиться на земельній ділянці, яка виділялася бабусі позивачки згідно з рішенням виконкому Чернігівської міської ради від 09.03.1959 року.
Вказує на те, що гараж № НОМЕР_1 Автокооперативу № 17 знаходиться по вулиці Північній, яка не межує з вулицею Кибальчича, на якій знаходиться житловий будинок та гараж позивачки. Відповідач помилково вважає, що він має право власності на цей гараж, він фактично вводить в оману Чернігівську міську раду та суд, надаючи документи, які не мають жодного відношення до домоволодіння позивачки, намагаючись заволодіти її частиною земельної ділянки та гаражем.
На думку ОСОБА_1 , ОСОБА_2 захопив частину її гаражу, оскільки вона не надавала дозволу на підключення електроенергії, тому, відповідач підключився до іншої електроопори на підставі документів, які не мають відношення до гаражу № НОМЕР_1 .
Зазначає, що у справі відсутня технічна фіксація судового засідання від 02.07.2021, на якому надавала значимі пояснення представник Чернігівської міської ради стосовно предмета спору і які мали бути враховані судом при прийнятті рішення.
Суд критично оцінив висновок експерта С-21039 від 19.07.2021, зазначивши, що він не спростовує право власності відповідача на спірний гараж, хоча, саме цей висновок підтверджує, що жодного окремого гаражу, який би міг належати відповідачу за адресою по АДРЕСА_1 , не існує.
У відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_2 звертає увагу на те, що згідно з правовстановлюючими документами позивачки за домоволодінням зареєстрована земельна ділянка площею 500 кв.м, надлишки складають 128 кв.м, самозахват – 130 кв.м, гараж літ. «В» має площу 25,9 кв.м, в той час, як в новому технічному паспорті станом на 26.04.2017 зазначена площа основи гаражу літ. «В-1» 1987 року побудови – 45,60 кв.м, загальна площа земельної ділянки вказана 768 кв.м. Отже, відповідні правовстановлюючі документи на земельну ділянку при домоволодінні саме такого розміру у матеріалах справи відсутні, що свідчить про те, що позивачка має на праві власності гараж площею саме 25,9 кв.м.
Посилання позивачки на те, що відповідач захопив частину її гаражу, не відповідає дійсності, оскільки, він набув право власності на гараж № НОМЕР_1 Автокооперативу № 17 на підставі закону, крім того, електропостачання до гаражу відбувається з території автокооперативу.
Вказує на те, що земельна ділянка, на якій розташований спірний гараж на даний час перебуває в комунальній власності, а не у власності або у користуванні позивачки.
Позивачка обрала не вірний спосіб захисту свого порушеного права.  
Вислухавши суддю – доповідача, обговоривши доводи апеляційної скарги, доводи, викладені у відзиві на апеляційну скаргу та дослідивши матеріали справи, апеляційний суд приходить до наступного висновку.
Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.
Згідно зі ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.
Відповідно до ст. 5 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.
Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що доводи позивачки щодо незаконності користування відповідачем спірним гаражем не підтверджені належними доказами, правовстановлюючі документи про право власності ОСОБА_2 на цей гараж ніким не оспорені та не визнані недійсними, тобто, відсутні законні підстави для задоволення вимоги про зобов`язання відповідача звільнити спірний гараж.
З таким висновком погоджується і апеляційний суд, оскільки вважає, що він відповідає вимогам матеріального, процесуального закону та обставинам даної справи.
Суд встановив, що ОСОБА_1 є власником житлового будинку з господарськими будівлями, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом від 26.05.2017 (а. с. 6).
Земельна ділянка, на якій розташований будинок та господарчі споруди належить до земель комунальної власності.
Згідно з технічним паспортом на садибний (індивідуальний) будинок, виготовленим Комунальним підприємством «Чернігівське міжміське бюро технічної інвентаризації» станом на 26.04.2017, рік побудови гаражу «В-1» значиться як 1987, площа основи 45,60 кв.м. (а. с. 12-15).
Вказаний житловий будинок з господарськими будівлями успадковано позивачкою після смерті батька – ОСОБА_3 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 .
Матеріали інвентаризаційної справи на будинок АДРЕСА_1 з господарськими будівлями свідчать, що ОСОБА_3 успадкував вказане домоволодіння після смерті його матері – ОСОБА_4 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_2 .
Із свідоцтва про право на спадщину за законом, яке отримав ОСОБА_3 вбачається, що спадщина складається з житлового будинку, зазначеного на плані літ. «А», з надвірних будівель є: сарай літ. «б» дерево; літня кухня літ «Б» шлакобетон; гараж літ «В» цегла. Будинок розташований на земельній ділянці площею 500 кв.м.
Відповідно до витягу Комунального підприємства «Чернігівське міжміське бюро технічної інвентаризації» з реєстру прав власності на нерухоме майно, що знаходиться в інвентаризаційній справі на будинок, за ОСОБА_5 було зареєстровано право власності на житловий будинок з господарськими будівлями, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 . В описі об`єкта зазначений гараж під літ. «В» загальною площею 25,9 кв.м, а також вказано, що за домоволодінням зареєстрована земельна ділянка площею 500 кв.м, крім того, надлишки - 128 кв.м., самозахват - 130 кв.м.
Вказані обставини підтверджують те, що у домоволодінні спадкодавця був гараж площею 25,9 кв.м, а вже в новому технічному паспорті станом на 26.04.2017 зазначена площа основи гаража під літ. «В-1» 1987 року побудови - 45,60 кв.м. 
Суд вірно зауважив, що в новому технічному паспорті площа земельної ділянки вказана у розмірі 758 кв.м, тобто, мають місце розбіжності у даних площі гаража та площі земельної ділянки в технічній документації по домоволодінню за попередніми власниками та в останньому технічному паспорті, який був виготовлений на замовлення позивачки.
Зазначене свідчить, що ОСОБА_1 не довела законності збільшення у її володінні площі спірного гаража та земельної ділянки.
Крім того встановлено, що за ОСОБА_2 зареєстровано право власності на гараж № НОМЕР_1 в Автокооперативі № 17, який розташований по АДРЕСА_2 (а. с. 120, 121-123).
Як пояснював відповідач, гараж, який перебуває у його власності розташований поруч з гаражем позивача, вони мають спільну стіну, проте, на його гаражі є окремий лічильник електроенергії і подача електроенергії відбувається з території автокооперативу № 17.
16.10.2018 та 20.07.2020 ОСОБА_2 звертався до Чернігівського міського голови з заявою про надання дозволу на розроблення технічної документації із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) за адресою: АДРЕСА_1 , орієнтовною площею 0,0021 га, з цільовим призначенням: для будівництва та обслуговування індивідуальних гаражів (а. с. 117), проте, рішення органом місцевого самоврядування по заявах прийнято не було.
В обґрунтування своїх вимог позивачка надавала висновок будівельно-технічного дослідження щодо визначення розміру та цілісності конструкцій гаражу В-1 за адресою: АДРЕСА_1 , проте, як вірно зазначив суд, такий доказ не спростовує право власності відповідача на спірний гараж з тих підстав, що суд не перевіряв законності оформлення права власності ОСОБА_2 на нього.
Відповідно до статті 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.  
Згідно зі статтею 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.
Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Статтею 89 ЦПК України визначено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.
Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.
Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу, який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).
Враховуючи, що рішення виконкому Чернігівської міської ради про визнання права власності за ОСОБА_2 на гараж № НОМЕР_1 не оспорювалось, свідоцтво про право власності на ім`я відповідача недійсним не визнавалось, а також, що позивачкою не надано доказів того, що гараж знаходиться на належній їй земельній ділянці, суд першої інстанції, взявши до уваги докази у сукупності, надавши їм належну правову оцінку, обґрунтовано відмовив ОСОБА_1 у задоволенні позову у зв`язку з їх недоведеністю. 
Доводи апеляційної скарги правильності висновків суду не спростовують, а тому, до уваги апеляційним судом не сприймаються.
Відповідно до ст. 263 ЦПК України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Відповідно до статті 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Таким чином, рішення Деснянського районного суду м. Чернігова від 22 липня 2021 року скасуванню не підлягає.  
Керуючись ст. ст. 367, 374, 375, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, апеляційний суд, 

                                  П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.
Рішення Деснянського районного суду м. Чернігова від 22 липня 2021 року залишити без змін.
Постанова суду набирає законної сили з дня її прийняття і оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Головуюча                                                 судді: