ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД	
Справа № 640/5428/19                                                                  Суддя (судді) першої інстанції: Добрівська Н.А.

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

  17 листопада 2021 року                                                                                   м. Київ
          
Шостий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:
головуючого судді-доповідача                    Глущенко Я.Б., 
суддів                                                            Пилипенко О.Є., Черпіцької Л.Т.,
секретаря                                                  Строяновської О.В.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Європейська транспортна стивідорна компанія» до Державної податкової служби України, Головного управління Державної податкової служби в Миколаївській області    про визнання протиправними та скасування рішень, за апеляційною скаргою Головного управління Державної податкової служби в Миколаївській області як відокремленого підрозділу Державної податкової служби України на додаткове рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 29 липня 2021 року,-

У С Т А Н О В И В:

Товариство з обмеженою відповідальністю «Європейська транспортна стивідорна компанія»  (далі - позивач, ТОВ «ЄТСК») звернулося у суд з позовом до Головного управління Державної податкової служби в Миколаївській області (далі - відповідач-1), Державної податкової служби України (далі - відповідач-2), про визнання протиправними та скасування податкового повідомлення-рішення ГУ ДФС у Миколаївській області від 19 грудня 2018 року № 00115981407 та рішення ДФС України від 20 березня 2019 року №12989/6/99-99-11-04-02-25 про результати розгляду скарги ТОВ «ЄТСК» від 18 січня 2019 року.
Рішенням Окружного адміністративного суду міста Києва від 07 липня 2021 року позов задоволено частково. Визнано протиправним та скасовано податкове повідомлення-рішення Головного управління ДФС у Миколаївській області від 19 грудня 2018 року № 00115981407. У задоволенні решти позовних вимог відмовлено. 
Додатковим рішення суду від 29 липня 2021 року стягнуто на користь позивача витрати на правничу допомогу в розмірі 250278,20 грн за рахунок бюджетних асигнувань відповідача-1. 
Не погоджуючись із додатковим рішенням, відповідач-1 подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом норм процесуального права, просить його скасувати та ухвалити нове рішення, яким в задоволенні заяви про відшкодування витрат на професійну правничу допомогу відмовити. 
На обґрунтування вимог апеляційної скарги наводить постанови Верховного Суду, ухвалені за результатами розгляду питань про відшкодування витрат на професійну правничу допомогу. Зазначає, що зі змісту акта неможливо встановити, які саме попередньо були опрацьовані матеріали та надані консультації. Відтак неможливо оцінити обсяг  витраченого на дані послуги часу, а отже і їх вартість. Наголошує, що розмір витрат на оплату послуг адвоката є неспівмірним.
У відзиві на апеляційну скаргу позивач зазначає, що доводи відповідача є необґрунтованими. На стадії розгляду заяви судом першої інстанції відповідач не довів неспівмірності заявлених до стягнення витрат, а тому посилання на це в апеляційній скарзі не спростовує правильність висновків місцевого суду. Також відповідачем не надано доказів на підтвердження того, що ставки адвокатів/помічників об`єднання не відповідають звичайному рівню оплати на українському ринку кваліфікованих юридичних послуг. 
Заслухавши суддю-доповідача, пояснення учасників справи, дослідивши матеріали справи та доводи скарги, колегія суддів уважає, що апеляційну скаргу потрібно задовольнити частково, а додаткове рішення - скасувати, з таких підстав.
Відповідно до пункта 3 частини 1 статті 252 Кодексу адміністративного судочинства України,    суд, що ухвалив судове рішення, може за заявою учасника справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо судом не вирішено питання про судові витрати.
Пунктом 1 частини 3 статті 132 Кодексу адміністративного судочинства України визначено, що до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу.
Частинами 1 та 2 статті 134 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами, за винятком витрат суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката.
Згідно з частиною 3 цієї правової норми для цілей розподілу судових витрат:
1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;
2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.
Відповідно до частини 4 статті 134 Кодексу адміністративного судочинства України для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.
Розмір витрат на оплату послуг адвоката, виходячи із положень частини 5 статті 134 Кодексу адміністративного судочинства України має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.
Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами (частина 7 статті 134 Кодексу адміністративного судочинства України).
Частинами 1, 7 статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України визначено, що при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.
Розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).
При вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує:
1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи;
2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору, значення справи для сторін, у тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес;
3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, тощо;
4) дії сторони щодо досудового вирішення спору (у випадках, коли відповідно до закону досудове вирішення спору є обов`язковим) та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялись (частина 9 статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України)
Аналіз наведених положень законодавства дає підстави для висновку, що документально підтверджені судові витрати на правничу допомогу адвоката підлягають компенсації стороні, яка не є суб`єктом владних повноважень та на користь якої ухвалене рішення, за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень.
При визначенні суми компенсації витрат, понесених на правничу допомогу, суди досліджують на підставі належних та допустимих доказів обсяг фактично наданих адвокатом послуг і виконаних робіт, кількість витраченого часу, розмір гонорару, співмірність послуг категоріям складності справи, витраченого адвокатом часу, об`єму наданих послуг, ціни позову та (або) значенню справи.
Як убачається із матеріалів справи, на підтвердження понесених позивачем витрат на професійну правничу допомогу в розмірі 262348,20 грн надано копії наступних документів: 
- договора про надання правової допомоги № 11-1/25-2019 від 26 березня 2019 року (далі по тексту - Договір № 11-1/25-2019). У пункті 1.1. цього договору визначені послуги з правової (правничої) допомоги, які надаються клієнту. 
У пункті 1.3. Договору № 11-1/25-2019 визначені адвокати-учасники (15 осіб), які мають право здійснювати від імені Об`єднання (адвокатського об`єднання «КМ Партнери») зобов`язання за цим Договором).
Пункт 5.2 Договору № 11-1/25-2019 визначає, що для оплати наданих послуг Об`єднання надає Довірителю рахунок-фактуру і Акт приймання-передачі послуг.
У пункті 5.3 цього договору визначаються індивідуальні погодинні ставки адвокатів-учасників Об`єднання та їх помічників.
- додаткової угоди №1 від 23 червня 2020 року до Договору № 11-1/25-2019, якою внесені зміни до пунктів: 1.3. Договору № 11-1/25-2019 щодо тих адвокатів учасників, які від імені Об`єднання несуть зобов`язання за цим Договором і які мають право виконувати, діючи кожний з них окремо або усі або декілька з них разом, відповідні дії (15 осіб): 5.3. - щодо визначення погодинних ставок адвокатів учасників;
- довіреності від 26 жовтня 2020 року, що уповноважує діяти від імені позивача певних осіб (19 осіб, визначених як громадяни України);
- рахунків-фактури: № 14 від 04 лютого 2021 року на суму 212348,20 грн щодо сплати авансового платежу за послуги правової допомоги в справі №640/5428/19 в межах Договору №11-1/25-2019, №35 від 18 березня 2021 року на суму 50000,00 грн про сплату авансового платежу за послуги правової допомоги в справі №640/5428/19 в межах цього договору;
- акта приймання-передачі послуг, складеного 08 липня 2021 року, згідно з яким загальна вартість наданих послуг складає 262348,20 грн;
- платіжних доручень: №0020001045 від 11 лютого 2021 року на суму 212348,20 грн та №0020003030 від 08 квітня 2021 року на суму 50000,00 грн.
За результатами вивчення зазначених документів, колегія суддів не погоджується з висновком місцевого суду, що заявлений позивачем розмір витрат на правничу допомогу є співмірним із складністю справи та виконаних адвокатами робіт, часом, витраченим на виконання відповідних робіт, обсягом наданих адвокатами послуг.
Колегія суддів звертає увагу на те, що при визначенні суми відшкодування судових витрат суд повинен керуватися критерієм реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерієм розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та суті виконаних послуг. Витрати на правову допомогу мають бути документально підтверджені та доведені договором на правову допомогу, актами приймання-передачі наданих послуг, платіжними документи про оплату таких послуг та розрахунком таких витрат. Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ), присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року.
Аналогічний правовий висновок викладено в постанові Великої Палати Верховного Суду від 19 лютого 2020 року в справі № 755/9215/15-ц (провадження №14-382цс19).
Окрім того, суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої ухвалене судове рішення, всі понесені нею витрати на професійну правничу допомогу, якщо, керуючись принципами справедливості та верховенством права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, враховуючи такі критерії як складність справи, витрачений адвокатом час тощо.
Вищевказаний висновок узгоджується з правовою позицією Верховного Суду, висловленою в постанові від 23 квітня 2019 року в справі №826/9047/16.
Також судом мають бути враховані критерії об`єктивного визначення розміру суми послуг адвоката. У зв`язку з цим суд з урахуванням конкретних обставин, зокрема складністю справи, може обмежити такий розмір з огляду на розумну необхідність судових витрат для конкретної справи.
Перевіряючи обґрунтованість заявлених до відшкодування витрат у розрізі їх видів наданих послуг, колегія суддів зазначає таке.
Відповідно до  ст. 19 Закону України «Про адвокатуру і адвокатську діяльність»  видами адвокатської діяльності є, зокрема, надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правовий супровід діяльності юридичних і фізичних осіб, органів державної влади, органів місцевого самоврядування, держави (п. 1); складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру (п. 2); представництво інтересів фізичних і юридичних осіб у судах під час здійснення цивільного, господарського, адміністративного та конституційного судочинства, а також в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами (п. 6).
Адвокат може здійснювати інші види адвокатської діяльності, не заборонені законом.
Своєю чергою з приводу обґрунтованості витрат з участі в судовому засіданні, колегія суддів зауважує, що вони є такими, що безпосередньо пов`язані з розглядом справи, а фіксована вартість участі адвоката в одному судовому засіданні .
Судова колегія враховує приписи пункта 154 рішення Європейського суду з прав людини в справі Lavents v. Latvia (заява 58442/00), в якому зазначено, що згідно із статтею 41 Конвенції суд відшкодовує лише ті витрати, які були фактично і обов`язково понесені та мають розумну суму. Суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої ухвалене судове рішення, всі понесені нею витрати на професійну правничу допомогу, якщо, керуючись принципами справедливості та верховенства права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, враховуючи такі критерії як складність справи, витрачений адвокатом час тощо.
Аналогічна позиція викладена в постанові Верховного Суду від 17 вересня 2019 року в справі №810/3806/18.
Судова колегія зауважує, що в судовому засіданні суду першої інстанції представник відповідача-1 заперечував проти стягнення судових витрат на професійну правничу допомогу в розмірі 262348,20 грн, посилаючись на те, що заявлений розмір витрат є завищеним та  неспівмірним зі складністю справи.
Тобто, в розумінні частини 6 статті 134 КАС України, відповідач-1 заявив клопотання про зменшення розміру витрат на правничу допомогу.
Колегія суддів приймає до уваги доводи апелянта, що розмір витрат на оплату послуг АБ «КМ Партнери» з професійної правничої допомоги позивачу в сумі 262348,20 грн є завищеним і таким, що є неспівмірним із складністю справи, з виконаною адвокатами роботою (наданими послугами); часом, витраченим адвокатами на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт, а суми, які заявлені до відшкодування, не є належним чином обґрунтовані на предмет їх розміру.
Окрім того, як убачається з матеріалів справи, інтереси товариства в суді першої інстанції представляли адвокати Кравчук А.Л., Медведєва О.Ю., Сучик Т.Я., Шемяткін О.О.
Згідно з журналами судових засідань від 16 жовтня 2020 року, 11 листопада 2020 року, 11 грудня 2020 року, 29 січня 2021 року, 11  березня 2021 року, 03 червня 2021 року в судових засіданнях були присутніми два представники позивача, проте адвокат Кравчук А. пояснень суду не надавав.
В акті приймання-передачі послуг, складеного 08 липня 2021 року, визначено кількість витраченого часу кожної з наведених осіб у відсотковому значенні та розраховано витрачений час адвокатів.
Своєю чергою пункти означеного акта:
- 13, згідно з яким на підготовку пояснень від 06 березня 2020 року витрачено 0,70 год, і 14 - на підготовку клопотання про долучення доказів від 06 березня 2020 року витрачено 1,30 год;
- 16, згідно з яким на підготовку додаткових пояснень витрачено 0,80 год, і 18 - на підготовку узагальнюючих пояснень від 03 червня 2020 року витрачено 1,20 год, є подібними.
Надаючи оцінку обґрунтованості витрат на правничу допомогу в частині підготовки, написання пояснень, зазначених у пунктах 13, 14, 16 та 18 акта, колегія суддів уважає за необхідне звернути увагу, що відповідні пояснення містять опис історії справи та відтворюють частину позовної заяви. Відтак, на думку судової колегії, витрачання на їх складання та написання 4,0 годин є завищеним та не відповідає складності питання.
З огляду на викладене, колегія суддів уважає, що визначена адвокатом сума понесених позивачем витрат на професійну правничу допомогу за результатами розгляду справи, не є належним чином обґрунтованою в контексті дослідження обсягу фактично наданих ним послуг з урахуванням складності справи, кількості витраченого часу, та відповідно співмірності обсягу цих послуг і витраченого адвокатом часу з розміром заявленої суми витрат на професійну правничу допомогу.
За таких обставин, суд апеляційної інстанції з урахуванням критеріїв обґрунтованості уважає співмірними витрати позивача на професійну правничу допомогу на суму 100000,0 грн.
Відповідно до  статті 317 Кодексу адміністративного судочинства України підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є: неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи.
Керуючись статтями 33, 34, 132, 134, 139, 252, 310, 315, 317, 321, 322, 325 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:
Апеляційну скаргу Головного управління Державної податкової служби в Миколаївській області як відокремленого підрозділу Державної податкової служби України задовольнити частково.
Додаткове рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 29 липня 2021 2021 року  скасувати.
Заяву Товариства з обмеженою відповідальністю «Європейська транспортна стивідорна компанія» задовольнити частково.
Стягнути на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Європейська транспортна стивідорна компанія» понесені ним судові витрати на правничу допомогу в розмірі 100000,00 грн (сто тисяч гривень) за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління ДПС у Миколаївській області.
У задоволені решти вимог відмовити.

Постанова набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена протягом тридцяти днів шляхом подачі касаційної  скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Головуючий суддя                                                            Я.Б. Глущенко

Судді                                                                                 О.Є. Пилипенко

                                                                                          Л.Т. Черпіцька

(Повний текст постанови складений 22 листопада 2021 року.)