справа №296/4473/20
головуючий у суді І інстанції Унятицький Д.Є.
провадження № 22-ц/824/11836/2021
КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ  СУД
ПОСТАНОВА
І М Е Н Е М          У К Р А Ї Н И
 23 жовтня 2021 року                                                                                          м. Київ
Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
головуючого судді - Писаної Т.О.
суддів - Приходька К.П., Журби С.О.
розглянув у порядку письмового провадження апеляційну скаргу  ОСОБА_1  на рішення Бородянського районного суду Київської області від 24 травня 2021 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди заподіяної внаслідок ДТП,

В С Т А Н О В И В:
 
В травні 2020 року позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди заподіяної внаслідок ДТП.
 В обґрунтування доводів позовних вимог вказував, що 28 вересня 2019 року приблизно о 12-й годині 30 хвилин, на 19 км Житомирського шосе, в м Києві, ОСОБА_2 , керуючи автомобілем "Сhery", д.н.з. НОМЕР_1 , не вибрав безпечної швидкості руху, не дотримався безпечної дистанції та скоїв зіткнення з автомобілем ВАЗ, д.н.з. НОМЕР_2 , під керуванням ОСОБА_1 , що призвело до пошкодження транспортних засобів. 
Постановою Святошинського районного суду м Києва від 24 жовтня 2019 року ОСОБА_2 , визнаний винуватим у вчиненні правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП. 
Проведеним на замовлення позивача експертним дослідженням встановлено, що розмір шкоди, заподіяної внаслідок пошкодження автомобіля ВАЗ д.н.з. НОМЕР_2 становить 107 978 гривень, а вартість відновлювального ремонту - 129 937 гривень. За проведення експертного дослідження він сплатив 1925 грн. Розмір відшкодування, визначеного йому Товариством з додатковою відповідальністю "Страхова компанія "Ю.Ес.Ай" становить 42 765 грн. (за вирахуванням податку на додану вартість та суму франшизи у розмірі 1000 грн.). Отже сума заподіяної йому матеріальної шкоди становить 65 212,14 грн. (107978 - 42765,86). Крім цього він поніс витрати на послуги евакуатора у розмірі 3000 грн, за проїзд по маршруту Житомир-Київ-Житомир - 768 грн. 
Крім матеріальної шкоди вказував, що йому завдана значна моральна шкода, оскільки під час ДТП він отримав сильний стрес, хвилювання, переживання. Після ДТП повністю змінився уклад його сім`ї, бо внаслідок значних пошкоджень автомобіля він, та його родина вимушені користуватися громадським транспортом, що викликало незручності у пересуванні, довелося відкласти багато раніше запланованих справ, а від деяких відмовитись взагалі, що спричинило проблеми в родині. Вважав, що розмір моральної шкоди повинен компенсувати ті емоційні страждання, які йому довелося перенести, а також витрати, пов`язані з відновленням його емоційного стану. Розмір своїх душевних страждань позивач оцінював у 50 000 гривень. 
Оскільки заподіяна позивачу шкода відповідачем не відшкодована, тому просив стягнути з відповідача матеріальну шкоду в сумі 73 405,14 грн з яких: 65 212,14 грн - шкода спричинена його транспортному засобу внаслідок ДТП, 2500 грн - витрати на правову допомогу, 1925 грн - витрати на проведення експертизи, 3000 грн - витрати на послуги евакуатора, 768 грн - витрати на проїзд; 50 000 грн моральної шкоди та 2960,89 грн сплаченого судового збору. 
Рішенням Бородянського районного суду Київської області від 24 травня 2021 року позов задоволено частково.
Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 на відшкодування матеріальної шкоди завданої внаслідок ДТП 3662 гривні 32 копійки, на відшкодування моральної шкоди завданої внаслідок ДТП 10000 гривень, на відшкодування судових витрат 4960 гривень 89 копійок.
В іншій частині позову відмовлено.
Не погоджуючись із указаним рішенням  ОСОБА_1 звернувся до суду із апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове судове рішення про задоволення позовних вимог в повному обсязі.
В обґрунтування доводів апеляційної скарги вказує, що сума збитку, стягнутого судом в розмірі 3 662,32 грн не відповідає реальному розміру завданої шкоди та є незначною порівняно з розміром заподіяної шкоди.
Зазначає, що визначити залишкову вартість транспортного засобу після ДТП можливо лише на спеціалізованій станції техобслуговування для даної моделі автомобіля, шляхом повної розборки на вузли та деталі з урахуванням проценту їх зносу, що є недоцільним, як і сам ремонт транспортного засобу та вимагає додаткових матеріальних затрат.
Наголошує на тому, що через дії відповідача втратив транспортний засіб, поніс додаткові затрати. Також вказує, що події негативно вплинули на стан його здоров`я, оскільки позивач опинився через постійні нервування, стрес на лікарняному ліжку у важкому стані.
Звертає увагу, що на даний час має 42 765 грн - сума сплачена страховою та 3662,32 грн - стягнуті на його користь з відповідача та металобрухт, який недоцільно ремонтувати. Тоді ж як реальна вартість заподіяної шкоди, згідно з експертним висновком становить 107 978 грн.
Зазначає, що не згоден також із сумою стягнутої моральної шкоди в сумі 10 000 грн, оскільки під час медичного обстеження у січні 2021 року на флюорографічному знімку виявився застарілий перелом двох ребер, які були травмовані під час ДТП 28 вересня 2019 року.
Вказує, що внаслідок ДТП йому завдана значна моральна шкода, оскільки він отримав сильний стрес, переживання та хвилювання. Дана подія повністю змінила уклад родини позивача. Вже майже 2 роки, позивач позбавлений можливості користуватися автомобілем з вини відповідача. Протягом цього часу відповідач ухилявся від добровільного вирішення питання щодо відшкодування завданої шкоди, що призвело до звернення до суду з позовом, тривалість розгляду справи в суді, переживання в судовому засіданні, витрати на те, щоб добратись до суду на чергове судове засідання.
17 вересня 2021 року на адресу Київського апеляційного суду надійшов відзив на апеляційну скаргу від представника відповідача ОСОБА_2 - адвоката Мілімко Л.В., в якому відповідач просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції залишити без змін.
Вказує, що цивільно-правова відповідальність ОСОБА_2 перед третіми особами застрахована у ТОВ "Страхова компанія" Ю.Ес.Ай", що підтверджується страховим полісом № АМ/836528. Страхова сума (ліміт відповідальності) за шкоду, заподіяну майну складає 100 000 (сто тисяч) гривень.
Згідно Звіту про проведення вартості матеріального збитку, завданого власнику колісного транспортного засобу № 809 від 19 жовтня 2019 року за договором про проведення оцінки матеріального збитку, завданого власнику колісного транспортного засобу ТОВ "Страхова компанія" Ю.Ес.Ай" та суб`єктом оціночної діяльності ОСОБА_3 , ринкова вартість автомобіля ВАЗ 219000 д.р.н. НОМЕР_3 , що зазнав ушкоджень в результаті ДТП складає 99 066,79 грн, а вартість відновлювального ремонту - 63 726,79 грн, і таким чином вартість відновлювального ремонту менша ринкової вартості автомобіля.
Вказує, що вартість матеріального збитку, заподіяного власнику КТЗ ВАЗ 219000 д.р.н. НОМЕР_2 ОСОБА_1 після аварійного пошкодження встановлена у розмірі 46427,32 грн, а розмір відшкодування матеріального збитку становить 42765 грн.
Звертає увагу, що скаржник ОСОБА_1 у судовому засіданні ніяким чином не спростував висновки, що викладені у Звіті про проведення вартості матеріального збитку, завданого власнику колісного транспортного засобу за № 809 від 19 жовтня 2019 року. Водночас підтвердив, що він отримав страхове відшкодування за цим дослідженням у сумі 42 765,32 грн (що підтверджується платіжним дорученням від 17 лютого 2020 року № 2286). Вказує, що при цьому скаржник надав суду висновок експертного автотоварознавчого дослідження №97 від 14 листопада 2019 року, що проведено на його замовлення, в якому зазначено, що вартість пошкоджень автомобіля ВАЗ 219000 д.р.н. НОМЕР_2 , належного ОСОБА_1 , заподіяних внаслідок ДТП, становить 107 978 грн, а вартість відновлювального ремонту становить 129 937 грн в результаті чого вважає автомобіль фізично знищеним. 
Однак, вважає, що з огляду на те, що залишкова вартість пошкодженого в результаті ДТП автомобіля не визначена, то відсутні підстави вважати автомобіль фізично знищеним.
Також вважає, що відсутні будь-які підстави ставити під сумнів висновки Звіту про проведення вартості матеріального збитку, завданого власнику колісного транспортного засобу № 809 від 19 жовтня 2019 року за договором про проведення оцінки матеріального збитку, завданого власнику колісного транспортного засобу ТОВ "Страхова компанія" Ю.Ес.Ай" та суб`єктом оціночної діяльності ОСОБА_3 .
Звертає увагу на порушення при проведенні автотоварознавчого дослідження № 97 від 14 листопада 2019 року щодо процедури проведення дослідження та встановлення вартості пошкоджень автомобіля "ВАЗ" д.н.з. НОМЕР_2 .
Вказує, що ОСОБА_2 , маючи пряму зацікавленість у визначенні суми страхового відшкодування, про час та місце проведення експертного автотоварознавчого дослідження не повідомлявся. В матеріалах справи (а.с. 15) є повідомлення ТДВ "СК "Ю.Ес.Ай" про час та місце проведення експертного автотоварознавчого дослідження, однак його достовірність викликає сумніви, так як на аркуші повідомлення відсутня адреса ТДВ "СК "Ю.Ес.Ай", відсутня інформація про вручення даного повідомлення адресату, відсутні будь-які дані, що підтверджували б факт направлення повідомлення про проведення експертного автотоварознавчого дослідження адресату.
Вважає, що висновок експертного автотоварознавчого дослідження № 97 від 14 листопада 2019 року щодо процедури проведення дослідження та встановлення вартості пошкоджень автомобіля "ВАЗ" д.н.з. НОМЕР_2 не може бути оцінений як допустимий і достовірний доказ, відповідно до ст.ст. 77, 78 ЦПК України.
Зазначає, що в даному випадку при страховому відшкодуванні страховиком не використаний страховий ліміт у розмірі 100 000 грн, отже оскільки, у спірній ситуації у страховика виник обов`язок щодо страхового відшкодування і страховик виконав його, то ОСОБА_2 , у межах страхового ліміту (100000 гривень) навіть не можу бути належним відповідачем у справі.
Погоджується з тим, що в результаті ДТП скаржнику була заподіяна моральна шкода, що виразилася у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із пошкодженням її майна, відповідно до пункту 3 частини 2 статті 23 ЦК України, однак вважає, що розмір, в якому скаржник просить стягнути цю шкоду 50 000 грн, є завищеним, однак усвідомлюючи, що ОСОБА_1 дійсно зазнав моральних страждань в результаті ДТП, що виразилися в душевному хвилюванні, однак, які не мали тяжких наслідків, не призвели до необхідності звернення до лікаря за медичною допомогою, ОСОБА_2 у добровільному порядку сплатив суму моральної шкоди, яка визначена рішенням суду у розмірі 10 000 грн.
             Відповідно до ч.13 ст.7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.
Тому розгляд справи здійснюється без виклику сторін в порядку письмового провадження.
Заслухавши доповідь судді-доповідача, з`ясувавши обставини справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.
Згідно вимог ст.263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.
Задовольняючи частково позовні вимоги, суд першої інстанції виходив із того, що оскільки позивачем не були надані докази вартості транспортного засобу після ДТП та оскільки відповідач в судовому засіданні позов в частині відшкодування матеріального збитку визнав на суму 3662,32 грн, то позов підлягає задоволенню в межах суми визнаної відповідачем.
Вирішуючи питання про стягнення з відповідача моральної шкоди, суд першої інстанції виходив з того, що неправомірними діями ОСОБА_2 позивачу була заподіяна моральна шкода, яка полягає в тому, що внаслідок ДТП було пошкоджено належний позивачу транспортний засіб, що призвело до того, що він вимушений прикладати додаткові зусилля для організації свого життя з огляду на що, суд дійшов висновку про стягнення з відповідача моральної шкоди у розмірі 10 000 грн.
Колегія суддів погоджується із таким висновком суду першої інстанції.
Судом встановлено, що 28 вересня 2019 року приблизно о 12-й годині 30 хвилин, на 19 км Житомирського шосе, в м Києві, ОСОБА_2 , керуючи автомобілем "Сhery", д.н.з. НОМЕР_1 , не вибрав безпечної швидкості руху, не дотримався безпечної дистанції та скоїв зіткнення з автомобілем ВАЗ, д.н.з. НОМЕР_2 , під керуванням ОСОБА_1 , що призвело до пошкодження транспортних засобів. 
Постановою Святошинського районного суду м Києва від 24 жовтня 2019 року ОСОБА_2 , визнаний винуватим у вчиненні правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП. 
ТДВ "СК "Ю.Ес.Ай." 4 жовтня 2019 року був проведений огляд пошкодженого внаслідок ДТП від 28 вересня 2019 року автомобіля та складений Протокол огляду з переліком пошкоджень, які виникли внаслідок ДТП. На підставі Протоколу огляду пошкодженого автомобіля було складено Звіт про визначення вартості матеріального збитку, завданого власнику колісного транспортного засобу № 809 від 19 жовтня 2019 року, виконаний СОД ОСОБА_3 та сплачено страхове відшкодування у розмірі 42 765,86 грн.
Відповідно до частини першої статті 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.
Частиною другою статті 22 ЦК збитками є витрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушено (упущена вигода).
Відповідно до статті 1194 Цивільного кодексу України особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).
Відповідно до пункту 36.2. Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів", страховик (МТСБУ) протягом 15 днів з дня узгодження ним розміру страхового відшкодування з особою, яка має право на отримання відшкодування, за наявності документів, зазначених у статті 35 цього Закону, повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду, але не пізніш як через 90 днів з дня отримання заяви про страхове відшкодування зобов`язаний: у разі визнання ним вимог заявника обґрунтованими - прийняти рішення про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) та виплатити його. Якщо відшкодування витрат на проведення відновлювального ремонту пошкодженого майна (транспортного засобу) з урахуванням зносу здійснюється безпосередньо на рахунок потерпілої особи (її представника), сума, що відповідає розміру оціненої шкоди, зменшується на суму визначеного відповідно до законодавства податку на додану вартість. При цьому доплата в розмірі, що не перевищує суми податку, здійснюється за умови отримання страховиком (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, - МТСБУ) документального підтвердження факту оплати проведеного ремонту. Якщо у зв`язку з відсутністю документів, що підтверджують розмір заявленої шкоди, страховик (МТСБУ) не може оцінити її загальний розмір, виплата страхового відшкодування (регламентна виплата) здійснюється у розмірі шкоди, оціненої страховиком (МТСБУ). Страховик має право здійснювати виплати без проведення експертизи (у тому числі шляхом перерахування коштів особам, які надають послуги з ремонту пошкодженого майна), якщо за результатами проведеного ним огляду пошкодженого майна страховик і потерпілий досягли згоди про розмір та спосіб здійснення страхового відшкодування і не наполягають на проведенні оцінки, експертизи пошкодженого майна.
Як убачається із матеріалів справи, у зв`язку із настанням страхового випадку страхова компанія здійснила страхове відшкодування позивачу збитків внаслідок вчинення ДТП у розмірі 42 765,86 грн та пені за несвоєчасну виплату страхового відшкодування.
Звертаючись до суду з даним позовом, позивач просив стягнути з відповідача різницю між виплаченим страховим відшкодуванням та розміром матеріального збитку завданого власнику транспортного засобу (згідно висновку експерта № 97 від 14 листопада 2019 року) у розмірі 65 212,14 грн (107 978 грн - 42765,86 грн).
Разом з тим підставою для стягнення розміру шкоди є доведення такого розміру доказами.
В матеріалах справи наявні два докази розміру шкоди, які підтвердженні висновком експерта Кудинського В.С. від 14 листопада 2019 року №97, виготовленого на замовлення позивача, та Звітом про визначення вартості матеріального збитку, завданого власнику колісного транспортного засобу № 809 від 19 жовтня 2019 року.
Однак, одночасне врахування висновку експерта та Звіту про визначення вартості матеріального збитку, завданого власнику колісного транспортного засобу № 809 від 19 жовтня 2019 року є неможливим, оскільки вони містять взаємовиключні висновки.
Так, у Звітіпро визначення вартості матеріального збитку, завданого власнику колісного транспортного засобу № 809 від 19 жовтня 2019 року вказано, що ринкова вартість автомобіля ВАЗ 219000 д.р.н. НОМЕР_3 складає 99 066,79 грн, а вартість відновлювального ремонту - 63 726,79 грн, таким чином вартість відновлювального ремонту менша ринкової вартості автомобіля, а відповідно до висновку експерта Кудинського В.С. від 14 листопада 2019 року №97, виготовленого на замовлення позивача, автомобіль позивача є фізично знищеним.
Позивач також не заперечує та не спростовує факту отримання виплаченого страховою ТДВ "СК "Ю.Ес.Ай." страхового відшкодування, яке було визначене у Звіті про проведення вартості матеріального збитку, завданого власнику колісного транспортного засобу за № 809 від 19 жовтня 2019 року.
В той же час позивач не наводить обставин, за яких він незгодний із визначеною у Звіті сумою відшкодування.
Позивач також не наводить підстав, за яких він звернувся до судового експерта Кудинського В.С. для визначення матеріального збитку, завданого транспортному засобу. 
При цьому питання щодо визначення розміру спричиненої позивачу внаслідок ДТП шкоди є саме технічним питанням, для вирішення якого потрібні спеціальні знання, відсутні у суду. Ініціація ж вирішення питання про призначення у справі судової експертизи відноситься до виключного права сторони.
Клопотань до суду для призначення судової експертизи для усунення розбіжностей, які мають висновки Звіту та експертного висновку, ні позивачем, ні відповідачем не надані.
Порядок відшкодування шкоди, пов`язаної з фізичним знищенням транспортного засобу, регламентовано статтею 30 цього Закону, відповідно до якої транспортний засіб вважається фізично знищеним, якщо його ремонт є технічно неможливим чи економічно необґрунтованим. Ремонт вважається економічно необґрунтованим, якщо передбачені згідно з аварійним сертифікатом (рапортом), звітом (актом) чи висновком про оцінку, виконаним аварійним комісаром, оцінювачем або експертом відповідно до законодавства, витрати на відновлювальний ремонт транспортного засобу перевищують вартість транспортного засобу до ДТП.
У разі якщо власник транспортного засобу не згоден із визнанням транспортного засобу фізично знищеним, йому відшкодовується різниця між вартістю транспортного засобу до та після ДТП, а також витрати з евакуації транспортного засобу з місця цієї пригоди. Якщо ж транспортний засіб визнано фізично знищеним, відшкодування шкоди здійснюється у розмірі, який відповідає вартості транспортного засобу до ДТП та витратам з евакуації транспортного засобу з місця дорожньо-транспортної пригоди. Право на залишки транспортного засобу отримує страховик чи моторне транспортне страхове бюро.
Однак матеріали справи не містять доказів звернення позивача до страховика з вимогою про відшкодування шкоди у розмірі вартості фізично знищеного транспортного засобу, який відповідає вартості транспортного засобу до ДТП та витратам з евакуації транспортного засобу з місця дорожньо-транспортної пригоди. За відсутності доказів звернення позивача до страховика з відповідними вимогами та здійснення у межах ліміту відповідальності страховиком відшкодування за такими вимогами, у відповідача  ОСОБА_2 відсутній обов`язок відшкодування різниці, що перевищує ліміт відшкодування. 
В той же час позивач не наводить заперечень щодо вартості матеріального збитку у розмірі 46427,32 грн, який визначено у Звіті про визначення вартості матеріального збитку, завданого власнику колісного транспортного засобу № 809 від 19 жовтня 2019 року. Позивачем також отримано саме за цим Звітом страхове відшкодування у розмірі 42765,85 грн, та відповідачем визнано позов в частині відшкодування різниці між вартістю матеріального збитку та сплаченим страховою відшкодуванням, що було правильно враховано судом першої інстанції. 
Звіт про визначення вартості матеріального збитку, завданого власнику колісного транспортного засобу № 809 від 19 жовтня 2019 року, також містить відновлювальну вартість ремонту КТЗ у розмірі 63726,79 грн. 
У постанові Верховного Суду України від 02 грудня 2015 року у справі № 6-691цс15 наведено правовий висновок про те, що правильним є стягнення з винного водія різниці між фактичною вартістю ремонту з урахуванням заміни зношених деталей на нові (без урахування коефіцієнта фізичного зносу) та страховим відшкодуванням, виплаченим страховиком у розмірі вартості відновлювального ремонту пошкодженого автомобіля з урахуванням зносу деталей, що підлягають заміні, оскільки в цьому випадку у страховика не виник обов`язок з відшкодування такої різниці незважаючи на те, що вказані збитки є меншими від страхового відшкодування (страхової виплати).
Таким чином позивач має право звернутись до суду для стягнення різниці між фактичною вартістю ремонту з урахуванням заміни зношених деталей на нові (без урахування коефіцієнта фізичного зносу) та страховим відшкодуванням, виплаченим страховиком у розмірі вартості відновлювального ремонту пошкодженого автомобіля з урахуванням зносу деталей, що підлягають заміні.
В той же час, матеріали справи не містять доказів, що автомобіль був відремонтований та доказів того, що нові чи старі деталі були використані під час ремонту автомобіля.
Таким чином, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про стягнення з відповідача на користь позивача матеріального збитку у розмірі різниці між вартістю матеріального збитку та сплаченої страховиком суми відшкодування, яка також визнана відповідачем. 
Відповідно до статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.
Частиною першою статті 77 ЦПК України передбачено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.
Згідно з частиною другою статті 78 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.
Відповідно до статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).
Суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї (частини перша-друга статті 367 ЦПК України).
Реалізація принципу змагальності сторін в цивільному процесі та доведення перед судом обґрунтованості своїх вимог є конституційною гарантією, передбаченою у статті 129 Конституції України.
Справедливість судового розгляду повинна знаходити свою реалізацію, в тому числі у здійсненні судом правосуддя без формального підходу до розгляду кожної конкретної справи.
Апеляційний суд також вважає необґрунтованими доводи апеляційної скарги щодо необхідності стягнення з ОСОБА_2 3 000 грн у відшкодування вартості послуг евакуатора та 768 грн у відшкодування вартості проїзду по маршруту Житомир-Київ-Житомир, оскільки на підтвердження понесених витрат позивачем не надано належних та допустимих доказів.
Також колегія суддів звертає увагу на те, що витрати, пов`язані з евакуацією пошкодженого транспортного засобу з місця ДТП підлягають відшкодуванню страховиком у рамках страхового відшкодування відповідно до ст. 28, 30 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів".
Щодо стягнення моральної шкоди колегія суддів виходить із наступного.
За змістом статей 23, 1167 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає, зокрема у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна. Моральна шкода, завдана фізичній особі неправомірними діями, відшкодовується особою, яка її завдала.
Під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб.
Задовольняючи частково позовні вимоги про відшкодування моральної шкоди суд першої інстанції урахував глибину фізичних та душевних страждань позивача внаслідок пошкодження належного йому майна, ступінь вини відповідача, та із застосуванням принципів розумності та справедливості дійшов обґрунтованого висновку про стягнення з відповідача на користь позивача відшкодування моральної шкоди у сумі 10 000 грн, який відповідач також підтримав. Тому, колегія суддів погоджується із таким висновком суду першої інстанції.
Обґрунтованих доводів на спростування висновків суду першої інстанції про відшкодування моральної шкоди у розмірі 10 000 тисяч грн в апеляційній скарзі не наведено.
Колегія суддів не може прийняти до уваги довідку видану лікарем 1 березня 2021 року, оскільки такий доказ у суд першої інстанції не подавався позивачем та не був предметом дослідження суду першої інстанції.
Таким чином, обставин порушення місцевим судом норми процесуального права при дослідженні й відповідній правовій оцінці наданим суду позивачем у підтвердження розміру моральної шкоди доказам, не встановлено. Адже лише у цьому разі апеляційний суд має право переоцінювати висновки суду.
Зважаючи на викладене, апелянтом не було належним чином доведено своїх апеляційних вимог, відтак підстав для задоволення апеляційної скарги та скасування рішення суду першої інстанції апеляційний суд не вбачає.
Колегія суддів вважає, що доводи апеляційної скарги не спростовують правильність висновків суду першої інстанцій і не дають підстав вважати, що судом першої інстанції порушено норми процесуального права та/або неправильно застосовано норми матеріального права, які передбачені ст.376 ЦПК України, як підстави для скасування рішення суду.
Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
 
Керуючись ст.ст.268, 367, 368, 374, 375, 381-383 ЦПК України, апеляційний суд, -
 
ПОСТАНОВИВ:
 
Апеляційну скаргу ОСОБА_1  залишити без задоволення.
Рішення Бородянського районного суду Київської області від 24 травня 2021 року залишити без змін. 
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та оскарженню в касаційному порядку не підлягає, крім випадків, зазначених в статті 389 ЦПК України.
 
Головуючий	Т.О. Писана	
Судді	К.П. Приходько	
		
	С.О. Журба