ЦЕНТРАЛЬНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ 
ГОСПОДАРСЬКИЙ  СУД

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13.10.2021 року          м.Дніпро         Справа №  904/4121/21

Центральний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:
головуючого судді:  Іванова О.Г. (доповідач), 
суддів: Дарміна М.О., Чус О.В., 
розглянувши в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи апеляційну скаргу  Акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" на рішення  Господарського суду Дніпропетровської області від 24.06.2021, ухвалене суддею Ліпинським О.В., повний текст якого підписаний 24.06.2021, у справі   №904/4121/21
за позовом Акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України", м. Київ  
до Акціонерного товариства "Дніпровська теплоелектроцентраль", м.Кам`янське, Дніпропетровська область   
про стягнення боргу у розмірі 18 927, 51 грн. 

ВСТАНОВИВ:

Акціонерне товариство "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" (далі - Позивач) звернулось до Господарського суду Дніпропетровської області з позовом до Акціонерного товариства "Дніпровська теплоелектроцентраль" (далі - Відповідач) про стягнення боргу в розмірі 18 927,51 грн., з яких: 14 845,16 грн. - основного боргу, 1 577,47 грн. - пені, 913,69 грн. - 3% річних, 1 479, 77 грн. - інфляційних втрат, 111,42 грн. збитків.  
Позовні вимоги обґрунтовані неналежним виконанням Відповідачем умов договору постачання природного газу № 3484/18-РО-3.

Рішенням Господарського суду Дніпропетровської області  від 24.06.2021 позовні вимоги задоволено частково. 
Стягнуто з Акціонерного товариства "Дніпровська теплоелектроцентраль" на користь Акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" 14 845, 16 грн. основного боргу, 1 577,47 грн. пені, 913,69 грн. 3% річних, 1 479,77 грн. інфляційних втрат,  2     256, 64 грн. витрат зі сплати судового збору.
В решті позову відмовлено. 
Не погодившись із зазначеним рішенням суду в частині відмови у стягненні збитків в сумі 111,42 грн, до Центрального апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою звернулось Акціонерне товариство "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України", в якій, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить рішення господарського суду в частині стягнення збитків скасувати, ухвалити нове рішення в цій частині, яким стягнути з відповідача на користь позивача 111,42 грн збитків. 
При цьому, скаржник в апеляційній скарзі посилається на наступне:
- судом безпідставно застосовано до спірних відносин ст.ст.224, 225 Господарського кодексу України,  оскільки відносини у сфері використання природного газу підлягають регулюванню Законом України "Про ринок природного газу" (далі - Закон), який є спеціальним нормативно-правовим актом по відношенню до Цивільного та Господарського кодексів України;
- зазначає, що незалежно від того, що загальні правила відшкодування збитків викладені в положеннях Цивільного та Господарського кодексів України, порядок відшкодування збитків, завданих суб`єктам ринку природного газу у правовідносинах між постачальниками та споживачами природного газу імперативно регулюються Законом України "Про ринок природного газу", Розділом VI Правил постачання природного газу, застосування яких є обов`язковим до даного виду правовідносин;
- вважає безпідставним посилання суду першої інстанції на те, що наявність передбаченого Правилами постачання природного газу права на стягнення збитків не звільняє Повивача від обов`язку доведення наявності таких збитків та їх розміру, зокрема звертає увагу суду, що дане твердження є таким, що протирічить вищезазначеним нормам, оскільки сам факт виникнення збитків чітко передбачено - у разі відхилення фактичного споживання від планового, а розмір збитків також визначений за певною формулою;
- наголошує на тому, що відповідач у строки визначені пунктом 2.4. Договору, не звертався до Позивача із вимогою про перегляд та коригування замовлених споживачем обсягів природного газу у відповідні місяці;
- наголошує на тому, що порядок доказування розміру збитків кредитором, завданих порушенням умов Договору, визначено пунктом 1 Розділу VI Правил постачання природного газу, затверджених постановою Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг від 30.09.2015 № 2496 (із змінами), що і передбачено сторонами у п.3.13 договору. 
Таким чином, оскільки обсяги природного газу, які відповідач замовив та мав намір отримати у березні 2019 року, з власної волі останній не отримав та не спожив, тим самим порушив умови Договору, та під час розгляду справи не довів, що вказане порушення відбулось не з його вини, а тому в даному випадку суд дійшов помилкового висновку, що позов в цій частині є необґрунтований.
З урахуванням вищенаведених норм права та Договору, вважає доведеними свої збитки актами приймання-передачі природного газу, із яких вбачається споживання природного газу у обсязі меншому, ніж замовлено відповідачем. 

Відповідач, у відзиві на апеляційну скаргу проти її задоволення заперечив, зазначаючи про відповідність рішення фактичним обставинам та матеріалам справи, зазначає, що згідно п. 2.13. Технічної угоди на підставі Акту встановлення загальної кількості теплової енергії, КП КМР "Тепломережі" самостійно здійснює розрахунок кількості спожитої теплової енергії по кожній групі своїх споживачів та надає цей розрахунок Теплогенеруючій організації щомісячно, до 3-го числа наступного за звітним. На підставі листа КП КМР "Тепломережі" про розподіл теплової енергії по групам споживачів (до 3-го числа) ТЕЦ розраховує витрату природного газу по групам споживачів відносно розподілу теплової енергії.
Звертає увагу, що прогнозований обсяг відпуску теплової енергії за березень 2019 р. при розрахунковій середньодобовій температурі березня 3.0°С (на підставі фактичної динаміки за останні п`ять років) склав - 60,608 тис. Гкал. Однак, відповідно до фактичної, середньомісячної температури зовнішнього повітря 4.4°С фактичний відпуск теплової енергії від колекторів ТЕЦ склав 51.867 тис. Гкал. Таким чином, відповідно до зазначених пунктів Додаткової угоди № 4 до Договору постачання природного газу по групам споживачів, не можливо самостійно контролювати обсяги використання природного газу і своєчасно обмежувати (припиняти) використання природного газу у разі відхилення замовлених обсягів ±5% та своєчасно надавати додаткові угоди на корегування замовлених обсягів по групам споживачів в зазначені терміни.
Наголошує на тому, що зменшення використання природного газу у період з 25 по 31 березня відбулось саме через перевищення температурних показників березня, таким чином, зменшення фактичної величини споживання природного газу по відношенню до прогнозної величини відбулося з причин, які передбачити не можливо, а отже з причин, які не можна розцінювати як такі, що відбулися з вини AT "Дніпровська ТЕЦ".
Стверджує, що застосування до підприємства штрафних санкцій призведе до прямих не обґрунтованих збитків, адже механізм їх компенсації не передбачений чинним законодавством, а причини їх виникнення обумовлені договірними зобов`язаннями з КП КМР "Тепломережі". В свою чергу, порушення договірних умов (не відповідності виробництва теплової енергії температурному графіку) призвело б до виробництва надлишкової теплової енергії, яку згідно чинного законодавства не можливо реалізувати споживачам, а отже, б мало місце надлишкове споживання природного газу.
Звертає увагу суду, що оскільки технологічною особливістю системи газопостачання є те, що підприємство отримує природний газ у загальному потоці, відповідно до п. 3.1 Договору постачання природного газу по трубопроводу, за відсутністю технічної можливості проводити комерційний облік спожитого природного газу окремо по кожній категорії споживачів, наголошує, що за березень 2019 року сукупний об`єм газу отриманий AT "Дніпровська ТЕЦ" від НАК "Нафтогаз України" по всім групам споживачів не перевищив допустимого відхилення споживання природного газу ± 5%, а отже, не завдав не передбачуваних збитків.
Зазначає, що Позивачем не доведено наявності такої умови цивільно-правової відповідальності, що з необхідністю та невідворотністю спричинила збитки, а також вини, тобто умислу прямого чи непрямого, спрямованого на настання цих збитків.

Ухвалою Центрального апеляційного господарського суду від 26.07.2021 (головуючий суддя – Іванов О.Г., судді – Дармін М.О., Чус О.В.) відкрито апеляційне провадження у справі за апеляційною скаргою позивача; з урахуванням положень ч.13 ст.8, ч.10 ст.270 ГПК України справу вирішено розглядати в порядку письмового провадження без повідомлення (виклику) сторін; сторонам наданий строк для подання відзиву, заяв, клопотань, додаткових доказів.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, розглянувши доводи апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи, дослідивши докази, проаналізувавши на підставі встановлених фактичних обставин справи правильність застосування судом першої інстанції норм законодавства, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.
Відповідно до ст. 269 Господарського процесуального кодексу України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.
Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Судом першої інстанції та судом апеляційної інстанції встановлені наступні неоспорені обставини справи.
05.10.2018 між ПАТ "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" (Постачальник за договором, позивач по справі) та АТ "Дніпровська теплоелектроцентраль" (Споживач за договором, відповідач по справі) укладено договір постачання природного газу № 3484/18-РО-3 (надалі -  Договір).
Згідно п. 1.1. Договору Постачальник зобов`язується поставити споживачеві у 2018 році природний газ, а Споживач зобов`язався прийняти його та оплатити на умовах цього Договору.
Природний газ, що постачається за цим Договором, використовується Споживачем виключно для виробництва теплової енергії для релігійних організацій (крім обсягів, що використовуються для провадження їх виробничо-комерційної діяльності). (п. 1.2. Договору).
Відповідно до п. 1.3. Договору необхідний споживачу плановий обсяг природного газу, зазначений в пункті 2.1 мою Договору, споживач визначає самостійно.
За цим договором може бути поставлений природний газ (за кодом згідно з УКТЗЕД 2711 21  00 00) власного видобутку (природний газ, видобутий на території і та/або імпортований природний газ, ввезений ПАТ "Національна акціонерна  "Нафтогаз України" на митну територію України (п. 1.3. Договору).
Згідно п. 2.1. Договору з урахуванням Додаткової угоди № 6 від 20.03.2019 Постачальник передає споживачу з 01 жовтня 2018 року по 30.04.2019 (включно) замовлений Споживачем обсяг (об`єм) природного газу в кількості 3,724 тис. куб. метрів.
Відповідно до п. 3.1. Договору з урахуванням Додаткової угоди № 4 від 28.11.2018 Постачальник передає Споживачеві газ у загальному потоці газу у разі передачі:
- природного газу власного видобутку – у пунктах приймання-передачі природного газу від газодобувних підприємств та/або з підземних сховищ до газотранспортної системи;
- імпортованого природного газу  – у пунктах приймання-передачі природного газу на газовимірювальних станціях, які перебувають на кордоні України, та в пунктах приймання-передачі природного газу з підземних сховищ до газотранспортної системи.
Право власності на природний газ переходить від Постачальника до Споживача після підписання актів приймання-передачі. Після переходу права власності на природний газ Споживач несе всі ризики і бере на себе відповідальність, пов`язану з правом власності на природний газ.
Приймання-передача газу, переданого Постачальником Споживачеві у відповідному розрахунковому періоді оформлюється актом приймання-передачі газу (п. 3.8. Договору з урахуванням Додаткової угоди № 4 від 28.11.2018).
Загальна вартість цього Договору дорівнює вартості фактично використаного за цим Договором природного газу (п. 4.3. Договору з урахуванням Додаткової угоди № 4 від 28.11.2018).
Оплата за природний газ здійснюється Споживачем виключно коштами шляхом 100 відсоткової поточної оплати протягом розрахункового періоду. Остаточний розрахунок за фактично переданий природний газ здійснюється до 25 числа (включно) місяця, наступного за місяцем постачання газу (п. 5.1. Договору з урахуванням Додаткової угоди № 4 від 28.11.2018)
Пунктом 5.3. Договору з урахуванням Додаткової угоди № 4 від 28.11.2018 передбачено, що оплата за природний газ здійснюється таким чином:
1) споживач перераховує на поточний рахунок зі спеціальним режимом використання Постачальника кожного банківського дня розрахункового місяця кошти згідно з нормативами перерахування, затвердженими в установленому порядку, які зараховуються як оплата за природний газ, поставлений Постачальником Споживачеві в порядку, визначеному законодавством, - у разі коли на Споживача поширюються вимоги підпункту 2 пункту 11 Положення в частині відкриття рахунків зі спеціальним режимом використання;
2) в будь-якому випадку, Споживач зобов`язаний своєчасно та в повному обсязі розрахуватися за поставлений газ відповідно до пункту 5.1. цього Договору;
3) з поточного рахунка Споживача кошти перераховуються на поточний рахунок із спеціальним режимом використання Постачальника та зараховуються як оплата за природний газ поставлений Постачальником Споживачеві у визначеному законодавством порядку, - у разі коли на Споживача не поширюються вимоги підпункту 2 пункту 11 Положення в частині відкриття рахунків із спеціальним режимом використання;
Кошти, які надійшли від Споживача на рахунок із спеціальним режимом використання, відкритий в установі уповноважених банків, зараховуються як передоплата за умови відсутності заборгованості за цим Договором;
4) шляхом зарахування Постачальником коштів, що надійшли від Споживача як погашення заборгованості за природний газ, поставлений в минулі періоди згідно з цим Договором, у порядку календарної черговості виникнення заборгованості – за наявності заборгованості у Споживача за цим Договором.
Кошти, які надійшли від Споживача, зараховуються як передоплата за умови відсутності заборгованості за цим Договором;
5) оплата інших платежів (пені, штрафів, судових зборів, інфляційних нарахувань тощо), крім суми основної заборгованості, здійснюється Споживачем на поточний рахунок Постачальника.
Відповідно до умов п. 3.13. Договору, з урахуванням Додаткової угоди № 4 від 28.11.2018, якщо за підсумками розрахункового періоду фактичний обсяг використаного Споживачем природного газу більше ніж на 5% відрізняється від замовленого обсягу газу на відповідний період (зазначений в п. 2.1 цього Договору), Споживач зобов`язаний відшкодувати Постачальнику збитки в порядку, визначеному пунктом  5.7 цього Договору. При цьому розмір збитків визначається наступним чином:
3.13.1. якщо фактичний об`єм (обсяг) використання природного газу буде менший від замовленого обсягу природного газу, Споживач зобов`язаний відшкодувати Постачальнику збитки у розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України від вартості недовикористаного обсягу газу за звітний (розрахунковий) період;
3.13.2. якщо фактичний об`єм (обсяг) використання природного газу буде перевищувати замовлений обсяг природного газу на цей період, Споживач зобов`язаний відшкодувати збитки за перевищення об`єму (обсягу) природного газу, що розраховується за формулою:
В = (Vф - Vn) х Ц х К,          
де: Vф - об`єм (обсяг) природного газу, який фактично поставлений Постачальником Споживачу протягом розрахункового періоду за цим Договором відповідно до акту приймання - передачі природного газу;
Vn - замовлений обсяг природного газу на розрахунковий період, зазначений в пункті 2.1.. цього Договору;
Ц - ціна природного газу за цим Договором; К - коефіцієнт, який дорівнює 0,5.
Згідно п. 5.7. Договору з урахуванням Додаткової угоди № 4 від 28.11.2018  відшкодування Постачальнику вартості збитків, розрахованих відповідно до умов пункту 13 цього Договору, здійснюється наступним чином:          
- Постачальник на підставі даних, зазначених в акті приймання-передачі (якщо Споживач) порушив пункт 3.9 цього Договору та не надав акт приймання-передачі, використання газу за відповідний період приймається 0 куб.м) та замовлених обсягів, визначених пунктом 2.1 цього Договору, розраховує збитки відповідно до підпунктів 3.13.1 або 3.13.2 пункту 3.13 цього Договору;
Постачальник після 15 числа місяця, наступного за розрахунковим періодом, надає Споживачу акт-претензію щодо відшкодування збитків та розрахунок збитків;
- Споживач протягом 20 (двадцяти) робочих днів з моменту отримання  акту-претензії, зобов`язаний відшкодувати Постачальнику вартість збитків на рахунок, визначений в акті-претензії.
У разі, якщо протягом зазначеного періоду Споживач не відшкодував (не повністю відшкодував) Постачальнику збитки, Споживач несе відповідальність перед Постачальником на загальних умовах, визначених цим Договором та чинним законодавством України.
Відповідно до пункту 6.2 договору, споживач зобов`язаний, зокрема, відшкодувати постачальнику збитки, розраховані відповідно до пункту 3.13 договору.
Згідно пункту 6.3 договору, постачальник має право вимагати від споживача відшкодування збитків, що виникли через порушення споживачем умов п. 2.1 договору у разі якщо відхилення фактично використаних споживачем в розрахунковому періоді обсягів газу більш ніж на 5% (як в бік збільшення, так і зменшення фактично використаних обсягів) відрізняється від замовлених.
Пунктом 8.2. Договору з урахуванням Додаткової угоди № 4 від 28.11.2018 сторони погодили, що у разі прострочення Споживачем оплати згідно пунктів 5.1., 5.6. цього Договору він зобов`язується сплатити Постачальнику, крім суми заборгованості, пеню у розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня від суми простроченого платежу за кожен день прострочення платежу.
За умовами п.12.1 договору, в редакції додаткової угоди №4 від 28.11.2018, договір діє з дати підписання уповноваженими представниками сторін та скріплення підпису постачальника і діє в частині постачання природного газу до 30 квітня 2019 року (включно), а в частині проведення розрахунків – до їх повного здійснення. 
На виконання умов Договору, в період з листопада 2018 року по березень 2019 року, Позивач поставив Відповідачеві природний газ на загальну суму 24 221,22 грн., що підтверджується актами приймання - передачі природного газу (а.с.42-46).
Відповідач за поставлений природний газ розраховувався частково в сумі 9376,06 грн, внаслідок чого, в останнього виникла заборгованість перед Позивачем в розмірі 14 845,16 грн.
Через порушення строків оплати поставленого природного газу, Позивач також заявив до стягнення: 
-1   577, 47 грн. – пені за загальний період прострочення з 27.12.2018 по 28.02.2021 (по кожному акту окремо):
- з урахуванням вимог ст.625 ЦК України, позивач вимагає стягнення суми трьох процентів річних у розмірі 913,69 грн за період прострочення з 27.12.2018 по 28.02.2021 та  1   479,77 грн. інфляційних втрат за період з 01.01.2019 по 28.02.2021;
- 111,42 грн. суми збитків, які виникли внаслідок різниці між замовленим обсягом природного газу та фактичним обсягом використання за підсумками березня 2019 року.
В частині збитків позовні вимоги обґрунтовані тим, що п.2.1 договору, укладеного між сторонами, погоджений обсяг газу на березень 2019 року в обсязі 1,000 тис. куб.м., в той час, як актом приймання-передачі від 31.03.2019 сторони зафіксували обсяг переданого газу в розмірі 0,513 тис. куб.м., що менше визначеного договором на 0,487 тис. куб.м.
20.05.2019 Позивачем направлено на адресу Відповідача акт-претензію від 16.05.2019 з вимогою сплатити збитки в розмірі 1   311,85 грн. на підставі п. 3.13 та 5.7. Договору, яка залишена відповідачем без задоволення.
02.12.2019 позивачем направлено на адресу відповідача лист №26-4513-19 щодо перерахунку по акту-претензії, згідно якого сума збитків становить 111,42 грн, яку отримано відповідачем 10.12.2019 та яка, відповідно, залишена відповідачем без задоволення. 
Несплата вищезазначених сум і стала підставою звернення Позивача з позовом та є предметом спору у даній справі.

Задовольняючи частково позовні вимоги, суд першої інстанції виходів із того, що відповідачем порушені умови договору в частині оплати поставленого природного газу, що є підставою для стягнення основної заборгованості в сумі 14 845,16 грн, пені в розмірі 1577,47 грн. згідно умов п.8.2 договору, 913,69 грн – 3% річних та 1479,77 грн. інфляційних втрат, розрахунок яких позивачем виконаний правильно.
Відмовляючи в задоволенні позовних вимог щодо стягнення збитків в сумі 111,42 грн., суд першої інстанції виходив із того, що позивачем не доведено існування повного складу цивільного правопорушення, зокрема, збитки та їх розмір, що виключає підстави для задоволення позову у відповідній частині вимог.
Також суд не визнав вказаний випадок винятковим та відмовив відповідачу у зменшенні неустойки на 50% і у відстроченні виконання рішення суду до 01.10.2021.

Оскільки предметом апеляційного оскарження є відмова у задоволенні позовних вимог щодо стягнення збитків, то, відповідно до приписів ч.3 ст.269 ГПК України, суд апеляційної інстанції перевіряє законність та обґрунтованість рішення лише в цій частині вимог. 

Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції щодо відмови у стягнення збитків з наступних мотивів.
Аналізуючи правовідносини сторін, колегія суддів зазначає, що укладений між сторонами договір за своєю правовою природою є договором поставки, який регулюється параграфом 1-3 розділу ІІІ Цивільного кодексу України, Господарським кодексом України.
Згідно зі     ст. 11 Цивільного кодексу України     цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки; підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.
Відповідно до ч.1, 2 ст.712 Цивільного кодексу України за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистими, сімейними, домашніми або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму. До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін. 
Відповідно до статті 265 Господарського кодексу України за договором поставки одна  сторона  -  постачальник зобов`язується передати (поставити) у зумовлені строки (строк) другій стороні -  покупцеві товар (товари), а покупець зобов`язується прийняти вказаний  товар (товари) і сплатити за нього певну грошову суму.
За договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму (ст. 655 ЦК України).
Спеціальним законом, що регулює відносини сторін є Закон України   Про ринок природного газу   № 329-VIІІ від 09.04.2015.
Частиною 1 ст. 12 Закону України   "Про ринок природного газу"   визначено, що постачання природного газу здійснюється відповідно до договору, за яким постачальник зобов`язується поставити споживачеві природний газ належної якості та кількості у порядку, передбаченому договором, а споживач зобов`язується оплатити вартість прийнятого природного газу в розмірі, строки та порядку, передбачених договором.
Приписами п. 2 ч. 2 ст. 13 Закону України   "Про ринок природного газу"   передбачений обов`язок споживача природного газу, а саме: забезпечувати своєчасну та повну оплату вартості природного газу згідно з умовами договорів.
Згідно зі ст. 525 ЦК України, одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.
Відповідно до ст. 526 Цивільного кодексу України, яка кореспондується з ч. 1 ст. 193 Господарського кодексу України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Умовами ч. 1 ст. 530 ЦК України встановлено, що якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).
Статтею 610 ЦК України передбачено, що порушенням зобов`язання є його не виконання або виконання з порушенням умов, які визначені змістом зобов`язання, а ст. 629 ЦК України передбачає, що договір є обов`язковим для виконання сторонами.
Договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків (ст. 626 ЦК України).
Стаття 626 ЦК України     передбачає свободу договору. Відповідно до     статті 6 цього Кодексу     сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього     Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.
Згідно ч. 1 ст. 628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.
Вимоги ст.ст. 4, 16, 258, 549-551, 611, 625 ЦК України та ст.ст. 20, 216-220, 224-226 та 230 Господарського кодексу України (далі - ГК України) передбачають, що учасники господарських відносин несуть господарсько-правову відповідальність за правопорушення у сфері господарювання шляхом застосування до правопорушників господарських санкцій на підставах і в порядку, передбачених Цивільним кодексом України, Господарським кодексом України, іншими законами і договором, а держава забезпечує захист прав і законних інтересів суб`єктів господарювання та споживачів, зокрема, шляхом присудження до виконання обов`язку в натурі, відшкодування збитків та застосування штрафних санкцій.
У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема відшкодування збитків (ст. 611 ЦК України).
Пунктом 3.13 договору передбачено, що якщо за підсумками розрахункового періоду фактичний обсяг використаного споживачем природного газу більше ніж на 5% відрізняється від замовленого обсягу газу на відповідний період (зазначений в пункті 2.1 договору), споживач зобов`язаний відшкодувати постачальнику збитки в порядку, визначеному пунктом 5.7 договору.
Відповідно до пп. 1 п. 1 розділу VI Правил постачання природного газу, затверджених     постановою Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг від 30.09.2015 №2496, відшкодування збитків споживачем, що не є побутовим, постачальнику здійснюється таким чином та в таких випадках: якщо за підсумками розрахункового періоду фактичний об`єм (обсяг) споживання природного газу, що закуплений постачальником за договором постачання природного газу, буде менший від підтвердженого обсягу природного газу (за умови, що підтверджений обсяг відповідав замовленому споживачем), постачальник має право вимагати від споживача відшкодування збитків у розмірі не більше подвійної облікової ставки Національного банку України від вартості недовикористаного обсягу газу за звітний період.
Отже, Правила постачання природного газу та Договір передбачають право постачальника вимагати від споживача відшкодування збитків за недовикористання останнім     замовленого об`єму природного газу.
Водночас, стаття 623 ЦК України     конкретизує положення по відшкодуванню збитків, завданих порушенням зобов`язання.   Так, боржник, який порушив зобов`язання, має відшкодувати кредиторові завдані цим збитки. Розмір збитків, завданих порушенням зобов`язання, доказується кредитором. Збитки визначаються з урахуванням ринкових цін, що існували на день добровільного задоволення боржником вимоги кредитора у місці, де зобов`язання має бути виконане, а якщо вимога не була задоволена добровільно, - у день пред`явлення позову, якщо інше не встановлено договором або законом. Суд може задовольнити вимогу про відшкодування збитків, беручи до уваги ринкові ціни, що існували на день ухвалення рішення.
При визначенні неодержаних доходів (упущеної вигоди) враховуються заходи, вжиті кредитором щодо їх одержання.
Відповідно до ч. 1   ст. 22 ЦК України   особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування.
За приписами ч. 2     ст. 224 ГК України під збитками розуміються витрати, зроблені управненою стороною, втрата або пошкодження її майна, а також неодержані нею доходи, які управнена сторона одержала б у разі належного виконання зобов`язання або додержання правил здійснення господарської діяльності другою стороною.
Стаття 225 ГК України встановлює, що до складу збитків, що підлягають відшкодуванню особою, яка допустила господарське правопорушення, включаються: вартість втраченого, пошкодженого або знищеного майна, визначена відповідно до вимог законодавства; додаткові витрати (штрафні санкції, сплачені іншим суб`єктам, вартість додаткових робіт, додатково витрачених матеріалів тощо), понесені стороною, яка зазнала збитків внаслідок порушення зобов`язання другою стороною; неодержаний прибуток (втрачена вигода), на який сторона, яка зазнала збитків, мала право розраховувати у разі належного виконання зобов`язання другою стороною; матеріальна компенсація моральної шкоди у випадках, передбачених законом.
Отже, збитки - це об`єктивне зменшення будь-яких майнових благ кредитора, яке пов`язане з утиском його інтересів, як учасника певних суспільних відносин і яке виражається у зроблених ним витратах, у втраті або пошкодженні його майна, у втраті доходів, які він повинен був отримати.
Реальні збитки - це втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також втрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права.
Упущена вигода - це доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене. Неодержаний дохід (упущена вигода) - це рахункова величина втрат очікуваного приросту в майні, що базується на документах, які беззастережно підтверджують реальну можливість отримання потерпілим суб`єктом господарювання грошових сум (чи інших цінностей), якби учасник відносин у сфері господарювання не допустив правопорушення. Якщо ж кредитор не вжив достатніх заходів, щоб запобігти виникненню збитків чи зменшити їх, шкода з боржника не стягується.
За вищенаведеними нормами права для застосування такої міри відповідальності, як відшкодування збитків необхідна наявність усіх елементів, що складають цивільне правопорушення, а саме: протиправна поведінка, збитки, причинний зв`язок між протиправною поведінкою та збитками, вина. Відсутність хоча б одного елементу робить неможливим застосування відповідальності у вигляді збитків.
При цьому слід зазначити, що у договірних відносинах    протиправна поведінка проявляється у невідповідності поведінки умовам договору та конкретним правовим нормам, що регулюють цей договір.
Під збитками слід розуміти знешкодження або пошкодження майна потерпілого, додаткові витрати, що спричинило для останнього певні невигідні матеріальні наслідки. При цьому збитки розглядаються не тільки як обов`язковий елемент цивільного правопорушення, але і як міра відповідальності.
Відшкодуванню підлягають тільки збитки, які є об`єктивним наслідком протиправної поведінки, тобто між протиправною поведінкою і шкодою повинен бути причинний зв`язок, який полягає в тому, що протиправна поведінка за часом передує шкоді і породжує шкоду.
Обов`язковою умовою відповідальності є також вина, яка полягає у суб`єктивному ставленні особи до наслідків своїх неправомірних дій. Вина може бути у формі умислу (прямий, похідний) або необережності (грубої або простої).
Таким чином, позивач повинен довести факт завдання йому збитків, розмір зазначених збитків, докази невиконання зобов`язань та причинно-наслідковий зв`язок між невиконанням зобов`язань і завданими збитками.    При визначенні розміру збитків, заподіяних порушенням господарських договорів, береться до уваги вид (склад) збитків та наслідки порушення договірних зобов`язань.
Враховуючи положення   ст. 74 Господарського процесуального кодексу України,   саме на   позивача   покладається обов`язок довести наявність збитків, протиправність поведінки   заподіювача збитків та причинний зв`язок такої поведінки із заподіяними   збитками.   При цьому важливим елементом доказування наявності збитків є встановлення безпосереднього причинно-наслідкового зв`язку між протиправною поведінкою заподіювача та   збитками   потерпілої  сторони. Слід довести, що протиправна дія чи бездіяльність заподіювача є причиною,   а збитки,   які завдано особі, - наслідком такої протиправної поведінки.
Отже, право постачальника вимагати на підставі Правил постачання природного газу та договору від споживача відшкодування збитків за недовикористання останнім     замовленого об`єму природного газу не звільняє позивача від тягаря доказування понесених збитків. 
Вищенаведений правовий висновок наведений у постановах Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного господарського суду від 25.03.2021 у справі № 910/4608/20, від 21.09.2021 у справі №904/6992/21, які є обов"язковими для застосування судом апеляційної інстанції в силу приписів ст.24 Закону України "Про судоустрій і статусу суддів". 

Відповідно до п. 3 ч. 2     ст. 129 Конституції України     та ч. 1     ст. 74 ГПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.
Між тим, позивачем у даній справі не надано доказів на підтвердження реальності понесення останнім збитків та не доведено втрат, спричинених відхиленням відповідачем від обумовлених обсягів спожитого природного газу.
Колегія суддів наголошує, що передбачений у договорі порядок розрахунку збитків, за відсутності факту реально понесених збитків, не є підставою для розрахунку та стягнення збитків.

При цьому,   посилання апелянта на те, що порядок відшкодування збитків, завданих суб`єктам ринку природного газу у правовідносинах між постачальниками   та   споживачами   природного газу імперативно регулюються   Розділом 6 Правил   постачання   природного газу, застосування   яких є обов`язковим   до даного виду правовідносин, є безпідставним, оскільки Правила постачання регламентують   порядок розрахунку збитків,   в той час   як   у відповідності до загальних норм   ЦК,   ГК України,   для правильного вирішення спорів, пов`язаних з відшкодуванням шкоди, позивач повинен довести факт спричинення збитків, обґрунтувати їх розмір, довести безпосередній причинний зв`язок між правопорушенням та заподіянням збитків і розмір відшкодування.
Вказане право на стягнення збитків зі споживача (передбачене пунктом 1 розділу VI Правил постачання природного газу) не звільняє постачальника (позивача) від   обов`язку доведення наявності таких збитків   та   їх розміру   належними та допустимими доказами у порядку передбаченому   ГПК України.
Вказаним спростовуються доводи апеляційної скарги стосовно безпідставного застосування судом до спірних відносин ст.ст.224, 225 Господарського кодексу України, відсутності обов"язку по доведенню збитків позивачем через наявність відповідного права у Правилах постачання природного газу, доведення збитків самим фактом фіксування обсягів газу в акта приймання-передачі.  

При цьому посилання апелянта на те, що порядок доказування розміру збитків кредитором, завданих порушенням умов Договору, визначено пунктом 1 Розділу VI Правил постачання природного газу, затверджених постановою Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг від 30.09.2015 № 2496 (із змінами), що і передбачено сторонами у п.3.13 договору, є безпідставним, оскільки вказаним пунктом передбачений лише граничний розмір таких збитків і наведена формула їх розрахунку. 

Колегія суддів наголошує, що у справі "Руїз Торіха проти Іспанії", ЄСПЛ вказав, що відповідно до практики, яка відображає принцип належного здійснення правосуддя, судові рішення мають в достатній мірі висвітлювати мотиви, на яких вони базуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Межі такого обов`язку можуть різнитися залежно від природи рішення та мають оцінюватися у світлі обставин кожної справи.
Аналізуючи питання обсягу дослідження доводів Скаржника та їх відображення у судовому рішенні, питання вичерпності висновків суду, суд апеляційної інстанції ґрунтується на висновках, що їх зробив Європейський суд з прав людини у справі "Проніна проти України" ( Рішення ЄСПЛ від 18.07.2006).
Зокрема, ЄСПЛ у своєму рішенні зазначив, що п. 1 ст. 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи.
У даній справі суд дійшов висновку, що Скаржникові було надано вичерпну відповідь на всі істотні питання, що виникають при кваліфікації спірних відносин як у матеріально-правовому, так і у процесуальному сенсах.
З огляду на приписи ст. 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" від 23.02.2006, Конвенція застосовується судами України як частина національного законодавства, а практика ЄСПЛ, через рішення якого відбувається практичне застосування Конвенції, застосовується судами як джерело права.
Звертаючись із апеляційною скаргою, Скаржник не спростував наведених висновків суду першої інстанції та не довів неправильного застосування судом норм матеріального та процесуального права, як необхідної передумови для зміни чи скасування прийнятого ним судового рішення.
За змістом ст. 236 ГПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню господарського судочинства, визначеному цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.
Відповідно до пункту 1 частини першої статті 275 та статті 276 Господарського процесуального кодексу України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
За викладених обставин, колегія суддів суду апеляційної інстанції вважає, що  розглядаючи справу, суд першої інстанції дав оцінку наявним у справі доказам за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності,  правильно застосував норми матеріального і процесуального права, що у відповідності до ст. 276 ГПК України є підставою для залишення апеляційної скарги без задоволення, а рішення суду - без змін.
Зважаючи на відмову у задоволенні апеляційної скарги, судові витрати, понесені у зв`язку із апеляційним оскарженням, згідно статті 129 Господарського процесуального кодексу України, покладаються на заявника у скарзі і відшкодуванню не підлягають.

Оскільки загальна ціна позову становить 18 927,51 грн., тобто не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, то відповідно до п. 1 ч. 5 ст. 12 ГПК України дана справа відноситься до категорії  малозначних справ, у зв`язку з чим відповідно до ст. 287 ГПК України судові рішення у даній справі не підлягають касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених пунктом 2 ч. 3 ст. 287 ГПК України.  
        На підставі вищевикладеного, керуючись ст. ст. 269, 275, 276, 282-284  ГПК України, суд, 
                                                                 
ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" - залишити без задоволення.
Рішення  Господарського суду Дніпропетровської області від 24.06.2021 у справі                № 904/4121/21 - залишити без змін.
Судові витрати Акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" за подання апеляційної скарги на рішення суду покласти на заявника апеляційної скарги.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена до Верховного Суду лише у випадках, передбачених пунктом 2 ч. 3 ст. 287 ГПК України, протягом двадцяти днів з дня складення повного судового рішення.
Повний текст постанови виготовлено та підписано 13.10.2021.  

Головуючий суддя                                                                                          О.Г. Іванов

Суддя                                                                                                              М.О. Дармін

Суддя                                                                                                              О.В. Чус