Справа № 451/367/19                                Головуючий у 1 інстанції: Семенишин О.З. 
Провадження № 22-ц/811/2751/21                 Доповідач в 2 інстанції: Шеремета Н.О. 
Категорія:44

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ 

18 листопада 2021 року Львівський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
головуючого: Шеремети Н.О.
суддів: Ванівського О.М., Цяцяка Р.П.
секретаря: Івасюти М.В.

розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи в місті Львовіцивільну справу за апеляційною скаргою представника ОСОБА_1 – ОСОБА_2 на рішення Радехівського районного суду Львівської області від 18 червня 2021 року,-

ВСТАНОВИВ:

у березні 2019 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до фізичної особи- підприємця ОСОБА_3 про стягнення матеріальної шкоди, завданої внаслідок вчинення дорожньо-транспортної пригоди.
В обґрунтування позовних вимог, з врахуванням заяви про зменшення позовних вимог, покликається на те, що 20 вересня 2018 року, близько 20 год. 10 хв., на автодорозі Н-17 у м. Радехів Львівської області по вул. Стоянівській, водій ОСОБА_4 , керуючи транспортним засобом марки «DAF», державний номерний знак НОМЕР_1 , із напівпричепом марки «WILCOMAX» номерний знак  НОМЕР_2 , порушив Правила дорожнього руху, допустивши зіткнення з транспортним засобом марки «Volkswagen Tiguan», державний номерний знак НОМЕР_3 , під керуванням ОСОБА_5 , внаслідок чого транспортні засоби зазнали механічних пошкоджень. Постановою Кременецького районного суду Тернопільської області від 22 жовтня 2018 року ОСОБА_4 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП. Стверджує, що вартість відновлювального ремонту транспортного засобу марки «Volkswagen Tiguan», державний номерний знак НОМЕР_3 , становить 29 856.45 грн., а вартість використаних запчастин та матеріалів по відновлювальному ремонту становить 135 846 грн. Крім того, її чоловік здійснює підприємницьку діяльність, у зв`язку з чим на час ремонту автомобіля він змушений був укласти договір прокату автомобіля, в результаті поніс додаткові витрати в розмірі 13 000 грн., відтак загальна вартість заподіяних їй збитків становить 178 702,45 грн. Зазначає, що на момент дорожньо-транспортної пригоди цивільно-правова відповідальність водія автомобіля марки «DAF», державний номерний знак НОМЕР_1 , була забезпечена полісом №AM6014431 у ПрАТ «АСК «ІНГО Україна», яке в подальшому здійснило виплату страхового відшкодування в розмірі 79 405 грн., однак такої недостатньо для повного відшкодування завданих їй збитків. Вказує, що на момент дорожньо-транспортної пригоди ОСОБА_4 перебував у трудових відносинах з фізичною особою-підприємцем ОСОБА_3 та, керуючи автомобілем марки «DAF», державний номерний знак НОМЕР_1 , виконував трудові обов`язки. Вважає що юридична або фізична особа відшкодовує шкоду, завдану їхнім працівником під час виконання ним своїх трудових (службових) обов`язків. Таким чином, на її думку, різниця між фактичним розміром шкоди та страховою виплатою підлягає відшкодуванню з фізичної особи-підприємця ОСОБА_3 . З наведених підстав просить стягнути з фізичної особи-підприємця ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 99 297.45 грн. заподіяної майнової шкоди.
Рішенням Радехівського районного суду Львівської області від 18 червня 2021 року в задоволенні позову ОСОБА_1 відмовлено.
Рішення суду оскаржив представник ОСОБА_1 – ОСОБА_2 , в апеляційній скарзі покликається на те, що рішення суду є незаконним та необґрунтованим, ухвалене з неправильним застосуванням норм матеріального права та порушенням норм процесуального права, з неповним з`ясуванням обставин, що мають значення для справи. 
Апелянт стверджує, що у разі настання страхового випадку, страховик у межах страхових сум, визначених у страховому полісі, відшкодовує шкоду, завдану майну третьої особи, однак у разі недостатності страхової виплати для повного відшкодування шкоди, винна особа зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди та страховою виплатою. Зазначає, що у випадку, якщо обсяг шкоди перевищує ліміт відповідальності страховика, різницю між фактичним розміром завданої шкоди та сумою страхового відшкодування відшкодовує страхувальник. Вказує, що виплата страхового відшкодування не є фактичним визнанням розміру завданої шкоди в межах суми виплаченого страхового відшкодування, оскільки страховик відшкодовує оцінену шкоду виключно в межах ліміту полісу обов`язкового страхування та без врахування коефіцієнту фізичного зносу складових. Вважає, що у позивача виникло право на звернення до особи, яка відповідає за завдану шкоду, лише після визначення розміру такої та отримання страхового відшкодування. Наголошує, що розмір збитків, понесених ОСОБА_1 , підтверджується належними та допустимими доказами, зокрема, копіями квитанцій, копією наряду-замовлення та розхідною-накладною, протоколом огляду транспортного засобу та ремонтною калькуляцією встановлено ідентичний перелік пошкоджень та запасних частин, що були використані при відновлювальних ремонтних роботах. Звертає увагу, що для ремонту транспортного засобу використовувалися нові вузли, деталі, комплектуючі частини, відтак відповідач не вправі вимагати врахування зношеності майна. З наведених підстав просить рішення суду скасувати та ухвалити нове судове рішення, яким позовні вимоги задовольнити. 
Ухвалою Львівського апеляційного суду від 09 серпня 2021 року про відкриття апеляційного провадження цивільну справу за апеляційною скаргою представника ОСОБА_1  – ОСОБА_2  на рішення Радехівського районного суду Львівської області від 18 червня 2021 року вирішено розглядати без повідомлення учасників справи відповідно до ч. 1 ст. 369 ЦПК України.
Відповідно до ч. 1 ст. 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.
Розгляд апеляційної скарги представника ОСОБА_1 – ОСОБА_2 на рішення Радехівського районного суду Львівської області від 18 червня 2021 року призначено на 15 год. 00 хв. 08 листопада 2021 року в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи.
04 жовтня 2021 року представник фізичної особи-підприємця ОСОБА_3 – ОСОБА_6 подав клопотання про розгляд справи з повідомленням (викликом) учасників справи.
Аналізуючи зміст клопотання, зазначені у ньому обставини, якими представник ОСОБА_6 обґрунтовує необхідність розгляду справи у судовому засіданні з повідомленням (викликом) учасників справи, колегія суддів не вбачає підстав для задоволення клопотання. 
Частиною 4 ст. 268 ЦПК України передбачено, що у разі неявки всіх учасників справи у судове засідання, яким завершується розгляд справи, або розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, суд підписує рішення без його проголошення.
Відповідно до ч. 5 ст. 268 ЦПК України датою ухвалення рішення є дата його проголошення (незалежно від того, яке рішення проголошено - повне чи скорочене). Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.
Оскільки текст постанови складено 18 листопада 2021 року, то незважаючи на те, що розгляд справи призначено на 08 листопада 2021 року, датою ухвалення постанови є саме 18 листопада 2021 року.
Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обгрунтованість рішення суду в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає до часткового задоволення з огляду на таке.
Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Згідно зі ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.
Відповідно до ч. 1 ст. 2 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.
Частина 3 ст. 3 ЦПК України передбачає, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.
Згідно з ч. ч. 1, 2 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. У випадках, встановлених законом, до суду можуть звертатися органи та особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб або державних чи суспільних інтересах.
Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. (ч.1 ст. 13 ЦПК України).
Частина 3 ст. 12 ЦПК України передбачає, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Відповідно ч.1 ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
Згідно з положеннями ч. ч. 1-4 ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування.
Частина 1 ст. 81 ЦПК України передбачає, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом, а відповідно до ч.6 ст. 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.(ч.1 ст. 89 ЦПК України).
Відмовляючи в задоволенні позову ОСОБА_1 , суд першої інстанції виходив з того, що позивачем не надано належних та допустимих доказів на підтвердження того, що нею понесено витрати на ремонт в розмірі більшому, ніж сума виплаченого стразового відшкодування, та не доведено, що ті витрати, які здійснено позивачем, понесені внаслідок ушкоджень автомобіля саме після дорожньо-транспортної пригоди, яка мала місце 20 вересня 2018 року. 
Колегія суддів не погоджується з висновками суду першої інстанції з огляду на таке.
Відповідно до ч.1 ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.
Відповідно до ч. 1 ст. 1172 ЦК України юридична або фізична особа відшкодовує шкоду, завдану їхнім працівником під час виконання ним своїх трудових (службових) обов`язків.
Частина 2 ст. 1187 ЦК України передбачає, що шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.
Шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме: шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою (пункт 1 частини першої статті 1188 ЦК України).
Згідно зі статтею 1194 ЦК України особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди, зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).
Судом встановлено, що 20 вересня 2018 року, о 20 год. 10 хв., на автодорозі Н-17 в м. Радехів по вул. Стоянівськй, 36, ОСОБА_4 , керуючи транспортним засобом марки «DAF», державний номерний знак НОМЕР_1 із напівпричепом марки «WILCOMAX», державний номерний знак НОМЕР_2 , здійснюючи поворот ліворуч не надав перевагу у русі автомобілю марки «Volkswagen Tiguan», державний номерний знак НОМЕР_4 , під керуванням водія ОСОБА_5 , який рухався по головній дорозі прямо, внаслідок чого допустив зіткнення, чим порушив п.п. 10.2, 16.13 Правил дорожнього руху України, в результаті чого автомобіль марки «Volkswagen Tiguan», державний номерний знак НОМЕР_3 , зазнав пошкоджень.
Постановою Кременецького районного суду Тернопільської області від 22 жовтня 2018 року  ОСОБА_4 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП та накладено на нього адміністративне стягнення у виді штрафу у розмірі двадцяти неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 340 грн.
Вищезазначена постанова в апеляційному порядку не оскаржувалася та набрала законної сили.
Відповідно до ч. 6 ст. 82 ЦПК України, вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою.
Власником пошкодженого автомобіля марки «Volkswagen Tiguan», державний номерний знак НОМЕР_3 , є ОСОБА_1 , що підтверджується свідоцтвом про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_5 (а.с. 8).
Наказом № 18/05 від 18 травня 2017 року ОСОБА_4 прийнято на роботу водієм до фізичної особи-підприємця ОСОБА_3 з 18 травня 2017 року, наказом № 29/11 від 29 листопада 2019 року ОСОБА_4 звільнено з роботи відповідно до п. 1 ст. 36 КЗпП України за згодою сторін.
Таким чином матеріалами справи підтверджується, що з 18 травня 2017 року по 29 листопада 2019 року, в тому числі і на момент дорожньо-транспортної пригоди, ОСОБА_4 , перебував у трудових відносинах з фізичною особою-підприємцем ОСОБА_3 , як найманий працівник на загальних підставах за основним місцем роботи (з трудовою книжкою).
На момент дорожньо-транспортної пригоди, в результаті якої пошкоджено автомобіль марки «Volkswagen Tiguan», державний номерний знак НОМЕР_3 , цивільно-правова відповідальність водія транспортного засобу марки «DAF», державний номерний знак НОМЕР_1 , із напівпричепом марки «WILCOMAX», державний номерний знак НОМЕР_2 застрахована у ПрАТ «АСК «ІНГО Україна» на підставі полісу обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності №AM6014431.
Відносини у сфері обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів (далі - обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності) та забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров`ю та майну потерпілих при експлуатації наземних транспортних засобів на території України регулюються Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів».
Відповідно до п. 22.1 ст. 22 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи.
Статтею 29 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» передбачено, що у зв`язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов`язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством.
Отже, якщо для відновлення пошкодженого у ДТП транспортного засобу ремонт здійснюється методом заміни складових частин, що були пошкоджені, на нові, страховик за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності відшкодовує не повну вартість цих складових частин, а вартість складників аварійно пошкодженого транспортного засобу з урахуванням коефіцієнта фізичного зносу.
Особа, яка має право на отримання відшкодування, може вимагати від страховика за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності виплати страхового відшкодування в розмірі повної вартості відновлювального ремонту з урахування коефіцієнта фізичного зносу.
Ремонтною калькуляцією № 1777637 від 27 вересня 2018 року, складеною ПрАТ «АСК «ІНГО Україна» підтверджується, що загальна вартість відновлювального ремонту автомобіля марки «Volkswagen Tiguan», державний номерний знак НОМЕР_3 , складає 162 139,47 грн., а вартість відновлювального ремонту з урахуванням коефіцієнту фізичного зносу складових, який становить 0.495, складає 92 832.71 грн. 
Відповідно до п. 36.2 ст. 36 України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», якщо відшкодування витрат на проведення відновлювального ремонту пошкодженого майна (транспортного засобу) з урахуванням зносу здійснюється безпосередньо на рахунок потерпілої особи (її представника), сума, що відповідає розміру оціненої шкоди, зменшується на суму визначеного відповідно до законодавства податку на додану вартість. При цьому доплата в розмірі, що не перевищує розміру суми податку, здійснюється за умови отримання страховиком документального підтвердження факту оплати проведеного ремонту.
10 грудня 2018 року ПрАТ «АСК «ІНГО Україна» сплатило на картковий рахунок ОСОБА_1 79 804.07 грн. страхового відшкодування. 
Нарядом-замовлення №0000001326 від 17 листопада 2018 року підтверджується, що ТзОВ «АРІЯ МОТОРС» надало ОСОБА_1 послуги з ремонту автомобіля, загальна вартість яких становить 29 856.45 грн.
ОСОБА_1  сплачено на рахунок ТзОВ «АРІЯ МОТОРС» 29 856.45 грн. за надані послуги з ремонту автомобіля, що підтверджується квитанціями №0.0.1187701744.1, №0.0.1187702126.1, №0.0.1187701524.1. від 17 листопада 2018 року (а.с. 15).   
Крім того, згідно розхідної накладної №А000136518 від 17 листопада 2018 року, позивачка ОСОБА_1 придбала у ТзОВ «Алекс со» запасні частини та матеріали, які використані під час проведення відновлювального ремонту транспортного засобу марки «Volkswagen Tiguan», державний номерний знак НОМЕР_3 , на суму 135 844,20 грн, оплата за які підтверджується квитанцією №0.0.1187706353.1 від 17 листопада 2018 року (а.с. 17). 
Страховим актом № 2531236 від 15 травня 2020 року, складеним ПрАТ «АСК «ІНГО Україна» прийнято рішення про доплату ОСОБА_1 12 518.64 грн., що є сумою податку на додану вартість.
Такими чином, ПрАТ «АСК «ІНГО Україна» виконало свої зобов`язання за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності, виплативши позивачу страхове відшкодування в сумі 92 322,71 грн.  
З розрахунку № 17777637, складеного 08 травня 2020 року, вбачається, що загальна вартість відновлювального ремонту складається з вартості відновлювально-ремонтних робіт в розмірі 7 088 грн., вартості необхідних для ремонту матеріалів в розмірі 13 464,63 грн. з ПДВ на малоцінні матеріали та вартості складових, що підлягають заміні під час ремонту в розмірі 141 586.84 грн. з ПДВ., відтак загальна вартість відновлювального ремонту з ПДВ складає 162 139,47 грн.
Отже, матеріалами справи підтверджується, що виплаченої позивачу страхової виплати в розмірі 92 322,71 грн. є недостатньо для відшкодування шкоди, завданої  ОСОБА_1 пошкодженням її автомобіля внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, в повному обсязі. 
Власник пошкодженого внаслідок дорожньо-транспортної пригоди транспортного засобу має право на відшкодування у повному обсязі завданої йому майнової шкоди. При цьому, якщо цивільна відповідальність заподіювача шкоди була застрахована, але розміру страхового відшкодування не вистачає для повного відшкодування завданої майнової шкоди, у тому числі й уразі встановлення законодавчих обмежень щодо відшкодування шкоди страховиком, то в такому разі така майнова шкода повинна бути відшкодована особою, яка завдала шкоду, в загальному порядку.
Аналогічний правовий висновок викладено у постанові Верховного Суду від 19 липня 2019 року у справі №199/2531/16-ц. 
Відповідно до положень ч. 1 ст. 1172 ЦК України юридична або фізична особа відшкодовує шкоду, завдану їхнім працівником під час виконання ним своїх трудових (службових) обов`язків.
Разом з тим, обгрунтовуючи позовні вимоги про стягнення різниці між фактичним розміром шкоди та страховою виплатою, позивачем не враховано, що після надання нею доказів проведення ремонту автомобіля ПрАТ «АСК «ІНГО Україна» повернуло їй суму податку на додану вартість, а тому така не може враховуватися при стягненні різниці між фактичним розміром шкоди та страховою виплатою.  
Враховуючи, що ОСОБА_1 понесла матеріальну шкоду, завдану пошкодженням її автомобіля, страхової виплати є недостатньо для відшкодування шкоди в повному обсязі, зважаючи на те, що шкоду завдано працівником ФОП ОСОБА_3 , колегія суддів вважає, що з фізичної особи-підприємця ОСОБА_3 на її користь підлягає стягненню різниця між фактичним розміром шкоди та страховою виплатою в розмірі 60 233.40 грн. 
Пред`являючи вимоги про відшкодування шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, позивачка, крім відшкодування різниці між завданою шкодою та страховим відшкодуванням, просила стягнути з відповідача 13 000 грн витрат, понесених їїчоловіком, ОСОБА_5 , на прокат автомобіля. 
Однак, колегія суддів вважає, що витрати на прокат автомобіля не є шкодою, пов`язаною з пошкодженням транспортного засобу внаслідок дорожньо-транспортної пригоди в розумінні ст. 29 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», а тому такі вимоги є безпідставними та не підлягають до задоволення.
Частина 13 ст. 141 ЦПК України передбачає, що якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.
У зв`язку з тим, що колегія суддів дійшла висновку про часткове задоволення позовних вимог ОСОБА_1 в частині стягнення з фізичної особи-підприємця ОСОБА_3 на її користь 60 233.40 грн. завданої матеріальної шкоди, то на підставі п. 13 ст. 141 ЦПК України розмір судових витрат, які підлягають стягненню, слід змінити та стягнути з фізичної особи-підприємця ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 689.23 грн. судового збору за подання позову та 1033.86 грн. судового збору за подання апеляційної скарги. 
Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).
Згідно з п.2 ч.1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.
Відповідно до ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є: 1) неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; 4) порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.
Керуючись ст. ст. 258, 259, 367-369, 374 ч. 1 п. 2, 376, 381-384, ЦПК України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

апеляційну скаргу представника ОСОБА_1  – ОСОБА_2  –задовольнити частково.
Рішення Радехівського районного суду Львівської області від 18 червня 2021 року –скасувати та ухвалити постанову, якою позовні вимоги ОСОБА_1 задовольнити частково.
Стягнути з фізичної особи-підприємця ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 60 233.40 грн.завданої майнової шкоди.
В задоволенні решти позовних вимог – відмовити.
Стягнути з фізичної особи-підприємця ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 689.23 грн. судового збору за подання позову та 1033.86 грн. судового збору за подання апеляційної скарги.
Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складення постанови.
Постанова складена 18.11.2021 року.

Головуючий: Н.О. Шеремета 

Судді: О.М. Ванівський 

Р.П. Цяцяк