СХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
08 грудня 2021 року                                   м. Харків                        Справа № 905/908/21  

          Східний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:
головуючий суддя Чернота Л.Ф., суддя Зубченко І.В. , суддя  Радіонова О.О.
За участю секретаря судового засання: За участю представників сторін: від позивача:  від відповідача: розглянувши  апеляційну  скаргу (вх.№3406 Х/3)	 Яковенко В.С.   Михайленко А.А. (адвокат) свідоцтво №4705   від 13.03.20   Чайкіна К.О. (адвокат) свідоцтво №   4973   від 31.01.18   Приватного акціонерного товариства “Маріупольський металургійний комбінат імені Ілліча”, м. Маріуполь, Донецька область	
на рішення Господарського суду	 Донецької області  	
від	30.09.2021 року (повний текст складено та підписано 11.10.2021 року)	
у справі за позовом    до    про	№905/908/21  (суддя – Фурсова С.М.) Товариства з обмеженою відповідальністю “Науково-промисловий комерційний центр “Техмашкомплекс”,                         м. Дніпро, Дніпропетровська область  Приватного акціонерного товариства “Маріупольський металургійний комбінат імені Ілліча”, м. Маріуполь, Донецька область  скасування оперативно-господарських санкцій 	
          В С Т А Н О В И В:
          
          Товариство з обмеженою відповідальністю Науково-промисловий комерційний центр “Техмашкомплекс” звернулось до Господарського суду Донецької області з позовною заявою до Приватного акціонерного товариства “Маріупольський металургійний комбінат імені Ілліча” про скасування оперативно-господарських санкцій Приватного акціонерного товариства “Маріупольський металургійний комбінат імені Ілліча”, застосованих до Товариства з обмеженою відповідальністю Науково-промисловий комерційний центр “Техмашкомплекс” на підставі пункту 5.6 договору № 359 від 02.02.2017:
          -повідомленням №110/1127 від 20.08.2018 про утримання суми неустойки із належних до оплати сум на суму 375 600,00 гривень; 
          -повідомленням №110/232-1 від 12.02.2021 про утримання суми неустойки із належних до оплати сум на суму 71 155,30 гривень.
          В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на те, що застосування оспорюваних оперативно-господарських санкції у вигляді утримання коштів у загальному розмірі 446 755,30 гривень, що є неустойкою за постачання обладнання неналежної якості, є неправомірним та не відповідає порядку застосування оперативно-господарської санкції, меті та оперативності впливу на порушення договірних зобов`язань.
          Рішенням Господарського суду Донецької області від 30.09.2021 року (повний текст складено та підписано 11.10.2021 року) у справі №  905/908/21 позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю Науково-промисловий комерційний центр “Техмашкомплекс” до Приватного акціонерного товариства “Маріупольський металургійний комбінат імені Ілліча” про скасування оперативно-господарських санкцій – задоволено. 
          Скасовано оперативно-господарську санкцію Приватного акціонерного товариства “Маріупольський металургійний комбінат імені Ілліча” (87504, Донецька область, місто Маріуполь, вулиця Левченка, будинок 1; код ЄДРПОУ 00191129), застосовану до Товариства з обмеженою відповідальністю Науково-промисловий комерційний центр “Техмашкомплекс” (49000, Дніпропетровська область, місто Дніпро, вулиця Володимира Моссаковського, будинок 6-А; код ЄДРПОУ 32540787) на підставі пункту 5.6 договору                   №359 від 02.02.2017 згідно з повідомленням № 110/1127 від 20.08.2018 про утримання суми неустойки із належних до оплати сум на суму 375 600,00 гривень. 
          Скасовано оперативно-господарську санкцію Приватного акціонерного товариства “Маріупольський металургійний комбінат імені Ілліча” (87504, Донецька область, місто Маріуполь, вулиця Левченка, будинок 1; код ЄДРПОУ 00191129), застосовану до Товариства з обмеженою відповідальністю Науково-промисловий комерційний центр “Техмашкомплекс” (49000, Дніпропетровська область, місто Дніпро, вулиця Володимира Моссаковського, будинок 6-А; код ЄДРПОУ 32540787) на підставі пункту 5.6 договору          №359 від 02.02.2017 згідно з повідомленням № 110/232-1 від 12.02.2021 про утримання суми неустойки із належних до оплати сум на суму 71 155,30 гривень. 
          Стягнуто з Приватного акціонерного товариства “Маріупольський металургійний комбінат імені Ілліча” (87504, Донецька область, місто Маріуполь, вулиця Левченка, будинок 1; код ЄДРПОУ 00191129) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю Науково-промисловий комерційний центр “Техмашкомплекс” (49000, Дніпропетровська область, місто Дніпро, вулиця Володимира Моссаковського, будинок 6-А; код ЄДРПОУ 32540787)              6 701,33 гривень судового збору.
          Рішення мотивовано, зокрема, з тих підстав, що оспорювані оперативно-господарські санкції щодо утримання сум коштів всупереч  вимог статті  235 Господарського кодексу України  не відповідають меті застосування оперативно-господарських санкцій- оперативному впливу  на порушника задля припинення або попередження повторення порушень зобов`язання, з урахуванням таких основних засад цивільного законодавства, як справедливість, добросовісність та розумність, зокрема, не були направлені на стимулювання позивача до виконання зобов`язання, попередження порушення договірної дисципліни, запобігання виникненню та/або мінімізації втрат (збитків) відповідача внаслідок порушення позивача та їх превенцію.
        Зокрема суд зазначив, що за змістом  статті 235 Господарського кодексу України однією з умов застосування  оперативно-господарських санкцій є те, що вони застосовуються  з  метою припинення або попередження повторення порушень зобов`язання, що виключає  можливість їх застосування як ефективного способу впливу на порушника зобов`язання після того, як воно вже фактично виконано, а відносини між сторонами є припиненими, в той час як  оспорювані оперативно-господарські санкції:
     - за специфікацією № 2 від 11.08.2017 до Договору застосована відповідачем до позивача після спливу 5 (п`яти) місяців з моменту врегулювання спору – проведення відновлювального ремонту (акт № 824 від 06.03.2018) та поставки відповідачу обладнання; 
      - за специфікацією № 4 від 15.09.2017 до Договору застосована відповідачем до позивача через 2 (два) роки після закінчення дії Договору. 
Не погодившись із вказаним судовим рішенням, Приватне акціонерне товариство “Маріупольський металургійний комбінат імені Ілліча”, м. Маріуполь, Донецька область звернулось до суду з апеляційною скаргою  №09 від 29.10.2021, в якій просить:
- рішення господарського суду Донецької області від 30.09.2021 року у справі №905/908/21 скасувати;
- прийняти нове рішення, яким в задоволенні позовних вимог Товариства з обмеженою відповідальністю Науково-промисловий комерційний центр “Техмашкомплекс” - відмовити у повному обсязі;
- судові витрати покласти на позивача.
В обгрунутвання апеляційної скарги відповідач посилається на те, що  суд першої інстанції, приймаючи рішення по справі та задовольняючи позовні вимоги, виходячи з можливості стягнення відповідачем неустойки передбаченої договором шляхом стягнення її в судовому порядку, чим фактично обмежив свободу застосування договору та права                  ПРАТ «ММК ІМ. ІЛЛІЧА» застосовувати оперативно-господарські санкції прямо передбачені договором.
Також скаржник зазначив, що під час розгляду даної справи позивачем не було спростовано фактів порушення з його боку договірних зобов`язань в частині поставки продукції неналежної якості, порушення строків поставки, порушення строків щодо повернення продукції з доопрацювання, також судом першої інстанції не було встановлено безпідставність застосування оперативно-господарських санкцій відповідачем, що свідчить про нез`ясування судом першої інстанції обставин, що мають значення для справи. А відповідно, про незаконність та необґрунтованість рішення від 30.09.2021 г., що є підставою для його скасування в порядку ст. 277 ГПК України. Висновки суду першої інстанції, щодо неможливості застосування відповідачем оперативно-господарських санкцій внаслідок їх застосування поза межами нормативно-правової дії, при наявності фактів порушення господарського зобов`язання позивачем, дотримання відповідачем порядку застосування оперативно-господарських санкцій встановленого договором, свідчить про неправильно застосування судом першої інстанції норм матеріального права, а саме статей 216, 217, 230, 235, 236, 237 ГК України.
       Відповідно до витягу з протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 10.11.2021 року визначено колегію у складі: Чернота Л. Ф. – головуючий суддя (доповідач), судді: Зубченко І. В., Радіонова О. О.
          Ухвалою Східного апеляційного господарського суду від 12.11.2021 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Приватного акціонерного товариства “Маріупольський металургійний комбінат імені Ілліча”, м. Маріуполь, Донецька область на рішення Господарського суду Донецької області від 30.09.2021 у справі №905/908/21;встановлено учасникам справи строк        до 29.11.2021 року включно       для надання суду відзиву на апеляційну скаргу з доказами надсилання його копій та доданих до нього документів іншим сторонам у справі; розгляд апеляційної скарги призначено "08" грудня 2021 р. о 14:30   годині.
           23.11.2021 до канцелярії суду від позивача надійшов відзив на апеляційну скаргу(вх. №  13569 від 23.11.2021) , за змістом якого він просить суд апеляційну скаргу  залишити без задоволення, а оскаржуване рішення – залишити без змін.
       У відзиві на апеляційну скаргу  позивач зазначив, зокрема, те, що доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції та не свідчать  про неправильне застосування норм матеріального і процесуального права як необхідної передумови для скасування оскаржуваного судового рішення у справі; а доводи скаржника зводяться до упередженої переоцінки доказів та встановлених судом обставин.
          У судовому засіданні представник відповідача підтримав вимоги, викладені в апеляційній скарзі.
       Представник позивача  надав усні пояснення по суті справи, аналогічні викладеним у відзиві на апеляційну скаргу. Просив апеляційну скаргу залишити без задоволення, а оскаржуване рішення залишити без змін.
          Відповідно до вимог ст. ст. 222, 223 Господарського процесуального кодексу           України фіксування судового засідання здійснювалося за допомогою технічних засобів фіксації та було складено протокол судового засідання. 
          У відповідності до вимог частини 1, 2, 4, 5   статті 269 Господарського процесуального кодексу України   суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
          Розглянувши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, відзиву на неї, заслухавши пояснення  представників сторін, проаналізувавши на підставі фактичних обставин справи застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права при прийнятті оскаржуваного рішення, суд апеляційної інстанції дійшов висновку про те, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з огляду на наступне. 
02.02.2017 між Приватним акціонерним товариством “Маріупольський металургійний комбінат імені Ілліча” (далі – Покупець) та Товариством з обмеженою відповідальністю Науково-промисловий комерційний центр “Техмашкомплекс” (далі – Продавець) укладено договір № 359 (далі – Договір), за умовами пункту 1.1 якого Постачальник зобов`язується передати, а Покупець – прийняти і оплатити обладнання на умовах, передбачених цим Договором.
Кількість, номенклатура обладнання вказуються в специфікаціях до Договору, які є його невід`ємною частиною (пункт 2.1 Договору).
За умовами пунктів 3.1, 3.3, 4.1, 4.3 Договору поставка обладнання здійснюється видами транспорту, зазначеними в специфікаціях. Строки поставки обладнання вказуються в специфікаціях. Поставка обладнання здійснюється за цінами, які визначені у відповідності з умовами поставки, вказані в специфікаціях та включають в себе податки, збори та інші обов`язкові платежі, а також вартість тари, упаковки, маркування та інші витрати постачальника, пов`язані з поставкою обладнання. Загальна сума Договору визначається як загальна вартість обладнання, поставка якого здійснюється відповідно до доданих до нього специфікацій. 
Пунктом 5.2 Договору узгоджено, що оплата за поставлене обладнання здійснюється протягом строку, вказаного в специфікації, який обчислюється з моменту поставки обладнання та надання документів, зазначених у пункті 6.3 Договору.
Неустойка, яка підлягає оплаті Постачальником, а також понесені Покупцем витрати та збитки, які підлягають відшкодуванню Постачальником, розраховані в порядку визначеному Договором та чинним законодавством, можуть бути утримані покупцем в односторонньому безумовному порядку (в тому числі після закінчення строку дії Договору) із суми, яка підлягає оплаті Постачальнику, шляхом направлення Постачальнику відповідного повідомлення із зазначенням суми неустойки, розрахунку витрат та збитків. Утримання неустойки, витрат та збитків не тягне за собою зміну ціни обладнання. В результаті перерахування Покупцем грошових коштів у сумі, яка підлягає оплаті Постачальнику після утримання неустойки, витрат та збитків, вказаних у повідомленні, вважаються виконаними у повному обсязі зобов`язання Покупця з перерахування грошових коштів в сумі, яка підлягає оплаті Постачальнику до утримання неустойки, витрат та збитків, а також зобов`язання Постачальника з оплати Покупцю неустойки, витрат та збитків, вказаних у повідомленні. У випадку якщо сума неустойки, видатків і збитків, що підлягають утриманню, перевищить суму, що підлягає оплаті Постачальникові, оперативно-господарська санкція, передбачена даним пунктом Договору, за рішенням Покупця може бути поширена також і на інші договори, укладені Покупцем і Постачальником (пункт 5.6 Договору).
Згідно з пунктами 7.3, 7.4 Договору у випадку порушення строків чи обсягів поставок обладнання, Постачальник сплачує Покупцеві неустойку в розмірі 8 % від вартості не поставленого в строк обладнання. У випадку поставки обладнання неналежної якості Постачальник сплачує Покупцеві неустойку в розмірі 20 % від вартості обладнання неналежної якості.
Договір діє до 31.12.2018. Закінчення строку дії Договору не звільняє сторін від виконання прийнятих на себе договірних зобов`язань (в тому числі гарантійних) (пункт 10.5 Договору).
Протягом дії Договору сторонами підписано 16 (шістнадцять) специфікацій № 1-13,  15-17 до Договору із різноманітними (залежно від специфіки обладнання) строками поставки і проведення розрахунків (терміном відстрочення платежу) на загальну суму 9 204 005,04 гривень.
За умовами вищенаведених специфікацій до Договору:
- обладнання поставляється на умовах “DDP” – місцезнаходження Покупця згідно з Міжнародними правилами інтерпретації комерційних термінів “Інкотермс” в редакції 2010 року (пункт 2);
- строк оплати за специфікаціями № 2-8, 10-13, 15-17 – 100 % оплата з відстроченням платежу на 30 календарних днів з моменту отримання ТМЦ (пункт 5);
- пункт 9 містить додаткову умову, що креслення на обладнання визначеної номенклатури погоджено сторонами і становлять невід`ємну частину специфікації.
На виконання умов Договору та специфікацій №1-13, 15-17 до нього, Постачальником (позивачем) поставлено, а відповідачем прийнято обладнання на загальну суму                                 9 204 005,04 гривень з ПДВ.
Право власності на обладнання та ризик випадкового знищення або пошкодження обладнання переходить від Постачальника до Покупця з дати поставки обладнання (пункт 3.6 Договору). 
Згідно з пунктом 8 згаданих Специфікацій датою поставки вважається дата підпису представника Покупця про отримання товару в ТТН або видатковій накладній, що супроводжує вантаж. 
Наявні в матеріалах справи видаткові накладні підписані сторонами без жодних заперечень та зауважень.
За отримане обладнання відповідачем здійснено часткову безготівкову оплату у розмірі 8 655 021,26 гривень, що підтверджується наявними в матеріалах справи платіжними дорученнями.
При цьому, з урахуванням коригуючої накладної №1 від 29.01.2019 до накладної            №171222-4 від 22.12.2017, залишкова вартість несплаченого обладнання становить                446 755,30 гривень.
Несплата відповідачем залишкової частини вартості обладнання у розмірі 446 755,30 гривень, пов`язана із застосуванням до позивача оперативно-господарських санкції у вигляді утримання суми неустойки у розмірі 375 600,00 гривень та 71 155,30 гривень відповідно із належної до оплати суми, що підлягала сплаті позивачу, внаслідок постачання обладнання неналежної якості на підставі пунктів 5.6, 7.3 Договору. Про застосування таких оперативно-господарських санкцій позивача повідомлено шляхом направлення повідомлень №110/1127 від 20.08.2018 та № 110/232-1 від 12.02.2021.
В свою чергу, позивач не погоджується із застосуванням до нього оперативно- господарських санкцій, з огляду на порушення відповідачем порядку їх застосування, та невідповідність таких дій відповідача меті та оперативності впливу на порушення, що й стало  підставою для звернення позивача до Господарського суду Донецької області з позовом у даній справі про скасування зазначеної санкції.
Надаючи в процесі апеляційного перегляду оцінку обставинам справи, колегія суддів погоджується з висновком господарського суду першої інстанції про наявність підстав для задоволення позову, з наступних мотивів. 
       Відповідно до статті  173 Господарського кодексу України господарським  визнається  зобов`язання,  що  виникає  між суб`єктом  господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав,  передбачених  цим  Кодексом,  в силу  якого  один  суб`єкт  (зобов`язана  сторона,  у  тому  числі боржник)  зобов`язаний  вчинити  певну   дію   господарського чи управлінсько-господарського  характеру  на користь іншого суб`єкта (виконати  роботу,  передати майно,   сплатити гроші,   надати інформацію тощо),  або утриматися від певних дій,  а інший суб`єкт (управнена сторона,  у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов`язаної сторони виконання її обов`язку.
          Основними видами господарських зобов`язань є майново-господарські зобов`язання  та організаційно-господарські зобов`язання.
          Згідно зі статтею 175 Господарського кодексу України майново-господарськими     визнаються цивільно-правові зобов`язання,  що виникають між учасниками господарських відносин при  здійсненні господарської діяльності,  в силу яких зобов`язана сторона повинна вчинити певну господарську дію на  користь  другої сторони  або  утриматися  від певної дії,  а управнена сторона має право вимагати від зобов`язаної сторони виконання її обов`язку.
        Майнові зобов`язання,  які  виникають  між учасниками господарських відносин,  регулюються  Цивільним  кодексом  України  з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.
  Статею 509 Цивільного кодексу України передбачено, що зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.
Зобов`язання виникають з підстав, встановлених     статтею 11    цього Кодексу та має грунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості.
Статтею 174 Господарського кодексу України серед підстав виникнення господарських зобов`язань передбачено господарські договори.
Відповідно до ч. 2  ст. 11 Цивільного кодексуУкраїни        підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.
Як правомірно зазначив суд першої інстанції, правовідносини, що склалися між сторонами витікають з договору поставки, а отже, правовідносини сторін підпадають під регулювання Глави 54 Цивільного кодексу  України.
Так, згідно з частинами першою та другою статті 712 Цивільного кодексу України, за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму. До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.
Аналогічні положення містяться в частині першій статті 265 Господарського кодексу України (далі – ГК України), за змістом якої за договором поставки одна сторона – постачальник зобов`язується передати (поставити) у зумовлені строки (строк) другій           стороні – покупцеві товар (товари), а покупець зобов`язується прийняти вказаний товар (товари) і сплатити за нього певну грошову суму.
Статтею 193 Господарського кодексу України передбачено, що суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.
До виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення      Цивільного кодексу України      з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.
Згідно з положеннями статей 525, 526 Цивільного кодексу України,  зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від виконання зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.
Відповідно до статті 530 Цивільного кодексу України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то вонопідлягаєвиконанню у цей строк (термін).
     Частиною першою   статті 216 Господарського кодексу України       передбачено, що учасники господарських відносин несуть господарсько-правову відповідальність за правопорушення у сфері господарювання шляхом застосування до правопорушників господарських санкцій на підставах і в порядку, передбачених цим Кодексом, іншими законами та договором.
          Згідно з частиною першою статті 217 Господарського кодексу України,  у сфері господарювання застосовуються такі види господарських санкцій: відшкодування збитків; штрафні санкції; оперативно-господарські санкції.
          Відповідно до статті 235 Господарського кодексу України, за порушення господарських зобов`язань до суб`єктів господарювання та інших учасників господарських відносин можуть застосовуватися оперативно-господарські санкції - заходи оперативного впливу на правопорушника з метою припинення або запобігання повторенню порушень зобов`язання, що використовуються самими сторонами зобов`язання в односторонньому порядку. До суб`єкта, який порушив господарське зобов`язання, можуть бути застосовані лише ті оперативно-господарські санкції, застосування яких передбачено договором. Оперативно-господарські санкції застосовуються незалежно від вини суб`єкта, який порушив господарське зобов`язання.
          Частинами першою - третьою    статті 237 статті 235 Господарського кодексу  України      визначено, що підставою для застосування оперативно-господарських санкцій є факт порушення господарського зобов`язання другою стороною. Оперативно-господарські санкції застосовуються стороною, яка потерпіла від правопорушення, у позасудовому порядку та без попереднього пред`явлення претензії порушнику зобов`язання. Порядок застосування сторонами конкретних оперативно-господарських санкцій визначається договором. У разі незгоди з застосуванням оперативно-господарської санкції заінтересована сторона може звернутися до суду з заявою про скасування такої санкції та відшкодування збитків, завданих її застосуванням. Оперативно-господарські санкції можуть застосовуватися одночасно з відшкодуванням збитків та стягненням штрафних санкцій.
          Виходячи з аналізу положень    вищенаведених норм статей  Господарського кодексу України  особливістю оперативно-господарських санкцій є те, що на відміну від штрафних, до яких вдаються виключно за рішенням суду, вони застосовуються самими сторонами зобов`язання в односторонньому порядку, тобто без попередження заздалегідь. Оперативно-господарські санкції застосовують безпосередньо самі суб`єкти господарських відносин в оперативному порядку, тобто без звернення до судових або інших уповноважених органів, і без згоди іншої сторони зобов`язання - це, зокрема, є головною умовою застосування сторонами таких санкцій, про що має бути пряма вказівка в договорі. При цьому до суб`єкта, який порушив господарське зобов`язання, можуть бути застосовані лише ті оперативно-господарські санкції, які передбачено договором.
      Зазначеної правової позиції дотримується Верховний Суд (постанова від 20.08.2018 у справі №905/2464/17, постанова від 31.10.2018 у справі № 905/2319/17).
          Як обгрунтовано зазначив суд першої інстанції,  за змістом вищенаведених норм оперативно-господарські санкції можуть бути застосовані стороною в односторонньому порядку за наявності одночасно наступних умов: 
1) якщо має місце порушення господарських зобов`язань; 
2) відповідні оперативно-господарські санкції передбачені договором; 
3) метою їх застосування є припинення або попередження повторення порушень зобов`язання.
При цьому, безпосередня мета застосування оперативно-господарських санкцій полягає не у відновленні майнової бази кредитора (його втрат майнового характеру, що сталися внаслідок порушення зобов`язання контрагентом) і не у заходах організаційного характеру, а, насамперед, у запобіганні виникненню та/або мінімізації втрат (збитків) кредитора шляхом припинення правопорушень з боку контрагента та їх превенцію.
Зазначені умови виключають можливість застосування оперативно-господарських санкцій як ефективного способу впливу на порушника зобов`язання після того, як воно вже фактично виконано, а відносини між сторонами є припиненими.
Як зазначено вище, сторонами у пунктах 5.6, 7.4 Договору погоджена можливість застосування оперативно-господарської санкції у вигляді утримання відповідачем в односторонньому безумовному порядку неустойки за постачання обладнання неналежної якості із суми, яка підлягає сплаті позивачу за таке обладнання, про що відповідач зобов`язаний письмово повідомити позивача. 
Судом першої інстанції дійшов обгрунтованого висновку, що оспорювані оперативно-господарські санкції суперечать вищенаведеній нормативно встановленій меті їх застосування, оскільки:
- за специфікацією № 2 від 11.08.2017 до Договору застосована відповідачем до позивача після спливу 5 (п`яти) місяців з моменту врегулювання спору – проведення відновлювального ремонту (акт № 824 від 06.03.2018) та поставки відповідачу обладнання;
- за специфікацією № 4 від 15.09.2017 до Договору застосована відповідачем до позивача через 2 (два) роки після закінчення дії Договору. 
Крім цього у повідомленні №110/232-1 від 12.02.2021 про утримання суми неустойки із належних до оплати сум на суму 71 155,30 гривень зазначено, що сума штрафних санкцій нарахована від вартості поставленого за накладними №171222-4 від 22.12.2017, № 171226-4 від 26.12.2017 згідно специфікації № 4 до Договору, без конкретизації сум утримання в обсязі кожної із таких накладних, що додатково свідчить про необґрунтованість  розміру санкції.
З вищенаведеного вбачається, що оспорювані дії  відповідача не спрямовані на здійснення оперативного впливу на позивача (швидкого реагування на порушення позивача) та припинення/попередження повторення порушення зобов`язання, виходячи з дат відповідних  поставок за спірними специфікаціями та строку дії Договору. 
Доводи апеляційної скарги не спростовують невідповідність оспорюваної оперативно-господарської санкції, нормативно встановленій меті її застосування, й відповідно,  наявність правових підстав для її скасуваня як такої, що суперечить вимогам закону.
При цьому колегія суддів враховує позицію ЄСПЛ, викладену  в рішенні від                    10 лютого 2010 року у справі «Серявін та інші проти України», відповідно до якої, хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди  обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення.
З огляду на вищевикладене, колегія суддів апеляційної інстанції приходить до висновку, що доводи, викладені в апеляційній     скарзі є необґрунтованими, оскільки не відповідають вимогам закону, у зв`язку з чим відсутні підстави для скасування оскаржуваного рішення та задоволення апеляційної скарги.
Оскаржуване рішення суду першої інстанції прийнято з дотриманням норм матеріального і процесуального права.
Апеляційна скарга Приватного акціонерного товариства “Маріупольський металургійний комбінат імені Ілліча” задоволенню не підлягає.
Витрати зі сплати судового збору за подання апеляційної скарги покладаються на скаржника у відповідності до вимог статті 129 Господарського процесуального кодексу України.
Керуючись ст.ст. 86,129, 236, 269, 270, 271, 273, 275, 276, 281-284 Господарського процесуального кодексу України, Східний апеляційний господарський суд, - 

          П О С Т А Н О В И В:
1.Апеляційну скаргу Приватного акціонерного товариства “Маріупольський металургійний комбінат імені Ілліча”, м. Маріуполь, Донецька область залишити без задоволення.
2.Рішення  Господарського суду Донецької області від 30.09.2021 року (повний текст складено та підписано 11.10.2021 року) у справі №905/908/21 залишити без змін.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття.
                  Порядок і строки оскарження передбачені статтями 286-289 Господарського процесуального кодексу України.                                                   
          У судовому засіданні 08.12.2021 р. оголошено вступну та резолютивну частину.
          Повний текст постанови складено 13.12.2021 року.

Головуючий суддя                                                                    Л.Ф. Чернота

Суддя                                                                                           І.В. Зубченко  

Суддя                                                                                           О.О. Радіонова