ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А
і м е н е м  У к р а ї н и

16 вересня 2021 року 	м. Дніпро	справа № 280/8078/20	

Третій апеляційний адміністративний суд 
у складі колегії суддів: головуючого - судді  Божко Л.А. (доповідач),
                               суддів:  Лукманової О.М., Дурасової Ю.В.,     
  
розглянувши у порядку письмового провадження апеляційну скаргу апеляційну скаргу Головного управління ДПС у Запорізькій області на рішення Запорізького окружного адміністративного суду від 14.12.2020 (суддя Прасов О.О.) за позовною заявою ОСОБА_1 до Головного управління ДФС у Запорізькій області,  Головного управління ДПС у Запорізькій області    про визнання протиправною та скасування вимоги, зобов`язання вчинити певні дії,- 

в с т а н о в и В:

У листопаді  2020 до Запорізького окружного адміністративного суду надійшов позов ОСОБА_1 до Головного управління ДПС у Запорізькій області, Головного управління ДФС у Запорізькій області, в якому позивач просив :  визнати протиправною та скасувати Вимогу Головного управління ДФС у Запорізькій області про сплату боргу (недоїмки) №Ф-15448-49 від 15.05.2019 щодо оплати заборгованості зі сплати єдиного внеску, штрафів, пені;  зобов`язати Головне управління ДПС у Запорізькій області скасувати загальну суму нарахування зі сплати єдиного внеску в інтегрованій картці платника податку ОСОБА_1 , яка станом на 29.10.2020 становить 35587,77 грн.
Рішенням Запорізького  окружного адміністративного суду від 14.12.2020 адміністративний позов задоволено частково. Визнано протиправною та скасувати Вимогу Головного управління ДФС у Запорізької області (69107, Запорізька область, м.Запоріжжя, проспект Соборний, буд.166; код ЄДРПОУ 39396146) про сплату боргу (недоїмки) №Ф-15448-49 від 15.05.2019, якою вимагається від ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ; ІПН НОМЕР_1 ) сплатити борг з недоїмки по єдиному внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування у сумі 21029 грн. 93 коп., який виник станом на 30.04.2019, відповідно до ст.25 Закону України “Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування” та на підставі даних інформаційної системи органу доходів і зборів.
Зобов`язано Головне управління ДПС у Запорізькій області (69107, Запорізька область, м.Запоріжжя, проспект Соборний, буд.166; код ЄДРПОУ 43143945) здійснити коригування інтегрованої картки платника єдиного внеску ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ; ІПН НОМЕР_1 ) з метою виключення (списання) заборгованості по єдиному внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування у сумі 35587 грн. 77 коп., який виник станом на 29.10.2020. В іншій частин позову відмовити.

Не погодившись з рішенням суду, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення суду першої інстанції. В апеляційній скарзі апелянт зазначив, що 31.05.2012 платника взято на облік ГУ ДПС у Запорізькій області. 06.11.2020 до Єдиного державного реєстру департаменту реєстраційних послуг Запорізької міської ради внесено запис щодо рішення фізичної особи-підприємця про припинення підприємницької діяльності. Таким чином, з 31.05.2012 по 06.11.2020 позивач перебував на обліку у ГУ ДПС у Запорізькій області, з 01.07.2012 по 31.03.2013 на спрощеній системі оподаткування, з 01.04.2013 як фізична особа-підприємець на загальній системі оподаткування. Нарахування в інтегрованій картці платника єдиного внеску фізичної особн-підприємця ОСОБА_1 проведені автоматично, відповідно программного забезпечення розробленого на підставі діючого чинного законодавства. 09.02.2018 автоматично нараховано єдиний внесок в інтегрованій картці платника податків ФОП ОСОБА_1 у сумі 8448,00 грн. (мінімальна заробітна плата 2017 року 3200,00 грн. х 22% - 704,00 грн. в місяць) як приватному підприємцю на загальній системі оподаткування відповідно програмного забезпечення розробленого ІТС “Податковий Блок”.
Звіти по єдиному внеску не подано. Сплати за 2018, 2019, 2020 роки відсутні. 
 Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції, суд апеляційної інстанції вважає, що апеляційна скарга  не підлягає задоволенню з наступних підстав.
Судом першої інстанції встановлено та матеріалами справи підтверджено, що ГУ ДФС у Запорізькій області прийнято Вимогу про сплату боргу (недоїмки) №Ф-15448-49 від 15.05.2019 з якої вбачається, що станом на 30.04.2019 у ОСОБА_1 наявна заборгованість зі сплати єдиного внеску, штрафів, пені у розмірі 21029,93 грн. Позивач зареєстрований з 30.05.2012 як фізична особа-підприємець за адресою: АДРЕСА_1 . Позивача взято на облік в органах Пенсійного фонду України відповідно до Повідомлення про взяття на облік платника єдиного податку від 31.05.2012 за цією ж адресою. З 21.03.2016 по теперішній час позивач працює інструктором службового собаківництва розплідника службового собаківництва служби охорони та безпеки ППГД АТ “Запорізький виробничий алюмінієвий комбінат”, про що свідчить довідка №021.00-1299 від 20.10.2020 та копія трудової книжки НОМЕР_2 . В період перебування у трудових відносинах з АТ “Запорізький виробничий алюмінієвий комбінат” позивачем підприємницька діяльність не велась, звіти про нарахування єдиного внеску не подавались. Станом на 05.11.2020 за даними інтегрованої картки платника в електронному кабінеті позивача заборгованість зі сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування становить 35587,77 грн.
У Вимозі про сплату боргу (недоїмки) №Ф-15448-49 від 15.05.2019 ГУ ДФС у Запорізькій області вимагається від позивача сплатити борг з недоїмки по єдиному внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування у сумі 21029 грн. 93 коп., який виник станом на 30.04.2019, відповідно до ст.25 Закону України “Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування” та на підставі даних інформаційної системи органу доходів і зборів .
В Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань містяться записи: від 30.05.2012 про державну реєстрацію ОСОБА_1 як фізичної особи-підприємця; від 06.11.2020 про припинення ОСОБА_1 підприємницької діяльності.
Згідно довідки АТ “Запорізький виробничий алюмінієвий комбінат” (№021.00-1299 від 20.10.2020) про те, що ОСОБА_1 працює на даному підприємстві на посаді інструктора службового собаківництва розплідника службового собаківництва служби охорони та безпеки ППГД з 21.03.2016 по день розгляду справи судом першої інстанції ; копію Трудової книжки НОМЕР_2 ОСОБА_1 , згідно з якою позивач з 21.03.2016 по день подачі позовної заяви працює в АТ “Запорізький виробничий алюмінієвий комбінат” .
Відповідно до  відомостей з Трудової книжки позивача НОМЕР_2 кореспондуються з Індивідуальними відомостями про застраховану особу позивача в Пенсійному фонді України. 
Проаналізувавши матеріали справи, суд апеляційної інстанції приходить висновку про правильне застосування норм матеріального та процесуального права та повне з`ясування обставин справи судом першої інстанції з огляду на наступне.
             Відповідно до підпункту   14.1.226 пункту 14.1 статті 14 Податкового кодексу України   (далі-ПК України) самозайнята особа - платник податку, який є фізичною особою-підприємцем або провадить незалежну професійну діяльність за умови, що така особа не є працівником в межах такої підприємницької чи незалежної професійної діяльності. Незалежна професійна діяльність - участь фізичної особи у науковій, літературній, артистичній, художній, освітній або викладацькій діяльності, діяльність лікарів, приватних нотаріусів, приватних виконавців, адвокатів, арбітражних керуючих (розпорядників майна, керуючих санацією, ліквідаторів), аудиторів, бухгалтерів, оцінщиків, інженерів чи архітекторів, особи, зайнятої релігійною (місіонерською) діяльністю, іншою подібною діяльністю за умови, що така особа не є працівником або фізичною особою - підприємцем та використовує найману працю не більш як чотирьох фізичних осіб.
Пункт   14.1.195 пункту 14.1 статті 14 ПК України   дає визначення поняттю "працівник" - це фізична особа, яка безпосередньо власною працею виконує трудову функцію згідно з укладеним з роботодавцем трудовим договором (контрактом) відповідно до закону;
Відповідно до пункту 2 частини першої   статті 1 Закону № 2464-VI   єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування (далі - єдиний внесок) - консолідований страховий внесок, збір якого здійснюється до системи загальнообов`язкового державного соціального страхування в обов`язковому порядку та на регулярній основі з метою забезпечення захисту у випадках, передбачених законодавством, прав застрахованих осіб на отримання страхових виплат (послуг) за діючими видами загальнообов`язкового державного соціального страхування.
Відповідно до   статті 2 Закону № 2464-VI   його дія поширюється на відносини, що виникають під час провадження діяльності, пов`язаної із збором та веденням обліку єдиного внеску. Дія інших нормативно-правових актів може поширюватися на зазначені відносини лише у випадках, передбачених цим   Законом, або в частині, що не суперечить цьому Закону. Виключно цим   Законом   визначаються: принципи збору та ведення обліку єдиного внеску; платники єдиного внеску; порядок нарахування, обчислення та сплати єдиного внеску; розмір єдиного внеску; орган, що здійснює збір та веде облік єдиного внеску, його повноваження та відповідальність; склад, порядок ведення та використання даних Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування; порядок здійснення державного нагляду за збором та веденням обліку єдиного внеску.
Пунктами 3 і 10 частини першої   статті 1 Закону № 2464-VI   надано визначення поняттям:
застрахована особа - фізична особа, яка відповідно до законодавства підлягає загальнообов`язковому державному соціальному страхуванню і сплачує (сплачувала) та/або за яку сплачується чи сплачувався у встановленому   законом   порядку єдиний внесок;
страхувальники - це роботодавці та інші особи, які відповідно до цього   Закону   зобов`язані сплачувати єдиний внесок.
Згідно з абзацом другим пункту 1 частини першої   статті 4 Закону № 2464-VI   платниками єдиного внеску є роботодавці: підприємства, установи та організації, інші юридичні особи, утворені відповідно до законодавства України, незалежно від форми власності, виду діяльності та господарювання, які використовують працю фізичних осіб на умовах трудового договору (контракту) або на інших умовах, передбачених законодавством, чи за цивільно-правовими договорами (крім цивільно-правового договору, укладеного з фізичною особою - підприємцем, якщо виконувані роботи (надавані послуги) відповідають видам діяльності відповідно до відомостей з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців), у тому числі філії, представництва, відділення та інші відокремлені підрозділи зазначених підприємств, установ і організацій, інших юридичних осіб, які мають окремий баланс і самостійно ведуть розрахунки із застрахованими особами.
Пунктом 4 частини першої   статті 4 Закону № 2464-VI   до платників єдиного внеску віднесено фізичних осіб-підприємців, в тому числі тих, які обрали спрощену систему оподаткування.
Відповідно до абзацу першого пункту 1 та пункту 2 частини першої   статті 7 Закону № 2464-VI   (в редакції, чинній з 1 січня 2017 року) єдиний внесок нараховується:
для платників, зазначених у пунктах 1 (крім абзацу сьомого), частини першої   статті 4 цього Закону, - на суму нарахованої кожній застрахованій особі заробітної плати за видами виплат, які включають основну та додаткову заробітну плату, інші заохочувальні та компенсаційні виплати, у тому числі в натуральній формі, що визначаються відповідно до   Закону України "Про оплату праці", та суму винагороди фізичним особам за виконання робіт (надання послуг) за цивільно-правовими договорами; для платників, зазначених у пунктах 4 (крім фізичних осіб-підприємців, які обрали спрощену систему оподаткування), 5 та 5-1 частини першої   статті 4 цього Закону, - на суму доходу (прибутку), отриманого від їх діяльності, що підлягає обкладенню податком на доходи фізичних осіб. При цьому сума єдиного внеску не може бути меншою за розмір мінімального страхового внеску на місяць. У разі якщо таким платником не отримано дохід (прибуток) у звітному кварталі або окремому місяці звітного кварталу, такий платник зобов`язаний визначити базу нарахування, але не більше максимальної величини бази нарахування єдиного внеску, встановленої цим Законом. При цьому сума єдиного внеску не може бути меншою за розмір мінімального страхового внеску.
Для платників, зазначених у пункті 4 частини першої   статті 4 цього Закону, які обрали спрощену систему оподаткування, - на суми, що визначаються такими платниками самостійно для себе, але не більше максимальної величини бази нарахування єдиного внеску, встановленої цим Законом. При цьому сума єдиного внеску не може бути меншою за розмір мінімального страхового внеску.
В той же час відносини щодо адміністрування єдиного внеску при одночасному перебуванні фізичної особи в трудових відносинах та наявності у неї права на здійснення підприємницької діяльності, яку особа фактично не здійснює,   Законом № 2464-VI   не врегульовано.
Аналіз наведених норм свідчить про те, що платниками єдиного соціального внеску є, зокрема, фізичні особи-підприємці. Необхідними умовами для сплати особою єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування є провадження такою особою господарської діяльності та отримання доходу від такої діяльності, який і є базою для нарахування ЄСВ. Отже, саме дохід особи від господарської діяльності є базою для нарахування, проте за будь-яких умов розмір ЄСВ не може бути меншим за розмір мінімального страхового внеску за місяць. При цьому, за відсутності бази для нарахування ЄСВ у відповідному звітному кварталі або окремому місяці звітного кварталу, законодавство встановлює обов`язок особи самостійно визначити цю базу, але її розмір не може бути меншим за розмір мінімальної заробітної плати.
Таким чином, метою встановлення розміру мінімального страхового внеску та обов`язку сплачувати його незалежно від наявності бази для нарахування є забезпечення у передбачених законодавством випадках мінімального рівня соціального захисту осіб шляхом отримання страхових виплат (послуг) за діючими видами загальнообов`язкового державного соціального страхування.
На підставі наведеного, можна зробити висновок, що, з урахуванням особливостей форми діяльності самозайнятих осіб, саме задля досягнення вищевказаної мети збору єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування законодавством встановлено обов`язок сплати особами мінімального страхового внеску незалежно від фактичного отримання доходу від їх діяльності.
Отже, особа, яка провадить господарську діяльність, вважається самозайнятою особою і зобов`язана сплачувати єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування не нижче розміру мінімального страхового внеску незалежно від фактичного отримання доходу лише за умови, що така особа не є найманим працівником. В іншому випадку (якщо особа є найманим працівником), така особа є застрахованою і платником єдиного внеску за неї є її роботодавець, а мета збору єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування досягається за рахунок його сплати роботодавцем у розмірі не меншому за мінімальний.
Як вбачається з Трудової книжки позивача  та Індивідуальних відомостей про застраховану особу з Пенсійного фонду України, у період з 01.01.2017 по 30.04.2019 позивач був працевлаштований і за нього роботодавець сплачував єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування.
В свою чергу відповідачем не надано доказів фактичного здійснення позивачем підприємницької діяльності у 2017-2020 роках.
З огляду на викладене вище, суд першої інстанції обґрунтовано дійшов висновку про необхідність часткового задоволення адміністративного позову та скасування вимоги про сплату боргу (недоїмки) в розмірі 21029,93 грн.
Доводи апеляційних скарг не спростовують висновків суду, підстави для скасування рішення суду першої інстанції відсутні.
Керуючись ст.311, п.1 ч.1 ст.315, ч.1 ст.316, ст.ст.322,   325,   329 КАС України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Головного управління ДПС у Запорізькій області - залишити без задоволення.
Рішення Запорізького  окружного адміністративного суду від 14.12.2020 - залишити без змін.
                                 Постанова суду набирає законної сили з дати її прийняття та касаційному оскарженню не підлягає, за винятком наявності підстав передбачених п. 2 ч. 5   ст. 328 Кодексу адміністративного судочинства України.
   
Головуючий - суддя                                                                      Л.А. Божко 

                               суддя                                                                      О.М. Лукманова 

                               суддя                                                                      Ю. В. Дурасова