Ухвала
 
06 грудня 2021 року
м. Київ
 
справа № 490/11358/17
провадження № 61-16952ск21
Верховний Суд у складі судді Касаційного цивільного суду Мартєва С. Ю. розглянув касаційну скаргу ОСОБА_1  на рішення Центрального районного суду міста Миколаєва від 05 березня 2021 року та постанову Миколаївського апеляційного суду від 13 вересня 2021 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Миколаївської міської ради, Веснянської сільської ради Миколаївського району Миколаївської області, Державного підприємства «Миколаївське лісове господарство», Держави Україна в особі Кабінету Міністрів України про стягнення коштів у рахунок відшкодування шкоди,
ВСТАНОВИВ:
У жовтні 2021 року ОСОБА_1 звернулась до Верховного Суду із касаційною скаргою.
Ухвалою від 21 жовтня 2021 року Верховний Суд касаційну скаргу залишив без руху для усунення недоліків касаційної скарги.
Особі, яка подала касаційну скаргу, необхідно було зазначити підставу касаційного оскарження, на якій подається касаційна скарга з визначенням передбаченої (передбачених) статтею 389 цього Кодексу підстави (підстав).
При цьому, у разі подання касаційної скарги на підставі пунктів 1, 2 та 3 частини другої статті 389 ЦПК України слід було зазначити, щодо якої саме норми права у подібних правовідносинах не був врахований судом апеляційної інстанції або відсутній висновок Верховного Суду, чи від висновку щодо застосування якої норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, необхідно відступити.
У листопаді 2021 року на виконання ухвали Верховного Суду від 21 жовтня 2021 року  ОСОБА_1 надала касаційну скаргу у новій редакції.
Підставою касаційного оскарження ОСОБА_1 зазначає пункт 3 частини другої статті 389 ЦПК України (відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах).
Разом з тим, особа, яка подала касаційну скаргу, не зазначилащодо якої саме норми права у подібних правовідносинах відсутній висновок Верховного Суду.
Мотивувальна частина касаційної скарги містить нормативно-правове обґрунтування, проте, суд не наділений повноваженнями на власний розсуд з контексту скарги вибирати ті норми права, з застосуванням яких не погоджується заявник.
Відповідно до статті 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.
Коректне визначення підстав касаційного оскарження має важливе значення, оскільки суд касаційної інстанції, переглядаючи судові рішення, перевіряє правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження (частина перша статті 400 ЦПК України), підстава (підстави) відкриття касаційного провадження зазначаються в ухвалі про відкриття касаційного провадження (частина восьма статті 394 ЦПК України), в окремих випадках не підтвердження підстав касаційного оскарження може мати наслідком закриття касаційного провадження (пункти 4, 5 частини першої статті 396 ЦПК України).
Таким чином, вимоги ухвали Верховного Суду від 21 жовтня 2021 року не виконані в повному обсязі, а тому касаційну скаргу належить вважати неподаною та повернути заявнику на підставі частини третьої статті 185, частини другої статті 393 ЦПК України. 
Керуючись статтями 185, 393 ЦПК України,
УХВАЛИВ:
Касаційну скаргу  ОСОБА_1 на рішення Центрального районного суду міста Миколаєва від 05 березня 2021 року та постанову Миколаївського апеляційного суду від 13 вересня 2021 року у справі за позовомОСОБА_1 до Миколаївської міської ради, Веснянської сільської ради Миколаївського району Миколаївської області, Державного підприємства «Миколаївське лісове господарство», Держави Україна в особі Кабінету Міністрів України про стягнення коштів у рахунок відшкодування шкоди, вважати неподаною та повернути заявнику.
Ухвала оскарженню не підлягає.
Суддя                                                                                                                        С. Ю. Мартєв