СХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 листопада 2021 року                                         м. Харків                        Справа № 922/646/21  
Східний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:
головуючий: судді: 	Зубченко І.В. (доповідач),  Гребенюк Н.В., Медуниця О.Є. 	
при секретарі судового засідання:	 Романенко С.А.	
за участю представників:	 	
від позивача:	Панов О.М.,    ордер серія ВІ №1048894 від 09.07.2021р., посвідчення №1997 від 18.01.2018р.	
від відповідача:	Філатова-Білоус Н.Ю.,    ордер серія ВІ №1043740 від 25.05.2021р., свідоцтво серія ПТ №1931 від 25.08.2020р.	
розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу	  Товариства з обмеженою відповідальністю "Промкабельсбут", м.Харків (вх.№1675 Х/2 від 01.06.2021р.)	
на рішення  господарського суду 	 Харківської області	
ухвалене 	26.04.2021р. (повний текст складено та підписано 05.05.2021р. у м.Харкові)	
у справі 	№922/646/21 (суддя Чистякова І.О.)	
за позовом 	Товариства з обмеженою відповідальністю "Вироби з металу", м.Київ	
до 	Товариства з обмеженою відповідальністю "Промкабельсбут", м.Харків	
про 	стягнення 358.000,00грн. 	

В С Т А Н О В И В:
Товариство з обмеженою відповідальністю "Вироби з металу", м.Київ, позивач, звернулося до господарського суду Харківської області з позовом до відповідача, Товариства з обмеженою відповідальністю "Промкабельсбут", м.Харків, про стягнення попередньої оплати в сумі 358.000,00грн., сплаченої згідно платіжних доручень №1614 від 08.07.2019р. у сумі 208.000,00грн. та №1665 від 30.09.2019р. у сумі 150.000,00грн. В обґрунтування позовних вимог зазначено, що відповідач товар у встановлений в договорі №0507/19 від 05.07.2019р. та специфікації строк (не пізніше 15.11.2019р.)  на суму  358.000,00грн. не поставив, внаслідок чого позивач вимагає повернення суми попередньої оплати.
Рішенням господарського суду Харківської області від 26.04.2021р. (повний текст складено та підписано 05.05.2021р.) у справі №922/646/21 позов задоволено повністю. Стягнуто з  Товариства з обмеженою відповідальністю "Промкабельсбут" на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Вироби з металу" суму попередньої оплати, сплаченої за договором №0507/19 від 05.07.2019р. на поставку технологічного оснащення, у загальному розмірі 358.000,00грн. Судові витрати у справі у вигляді витрат на професійну правничу допомогу в розмірі 18.000,00грн. та на сплату судового збору в розмірі 5.370,00грн. покладено на відповідача. Стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю "Промкабельсбут" на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Вироби з металу" судовий збір у розмірі 5.370,00грн. та витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 18.000,00грн.
Не погодившись із зазначеним рішенням, Товариство з обмеженою відповідальністю "Промкабельсбут" звернулося до Східного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, згідно резолютивної частини якої просить рішення господарського суду Харківської області від 26.04.2021р. у справі №922/646/21 скасувати в повному обсязі та ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позовних вимог відмовити в повному обсязі. 
На переконання апелянта, оскаржуване рішення є необґрунтованим та підлягає скасуванню з огляду на сукупність наступних обставин:
- з огляду на приписи п.3.2 специфікації обов`язок відповідача щодо передачі обладнання за актами прийому-передачі та видатковою накладною не виник, оскільки позивач не здійснив повної оплати робіт за договором. Пункт 2.2 специфікації не визначає форми повідомлення відповідача про готовність обладнання, а за умовами п.8.4 договору сторони домовилися уникати у своїх відносинах формалізму, а тому будь-які форми повідомлення про готовність обладнання є прийнятними. Відповідачем на підтвердження факту виконання робіт за договором та повідомлення позивача про готовність обладнання надано паперові копії електронного листування між директорами підприємств у месенджері “Viber”. Усупереч висновків місцевого господарського суду, роздруківка електронної переписки без ЕЦП може бути використана як доказ у справі. Так, відповідно до ч.1 ст.5 Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг» електронний документ може подаватися у паперовій формі, при цьому він не втрачає характеристики електронного документа. У контексті приписів ч.1 ст.6 названого Закону та п.12 ч.1 ст.1 Закону України «Про електронні довірчі послуги» повідомлення у месенджері “Viber” можуть вважатися електронними документами, при цьому підписом цих документів можуть вважатися будь-які дані, що здатні ідентифікувати осіб, а саме номери телефонів учасників переписки, їх імена, зазначені при переписці тощо. Крім того, наразі, виходячи з аналізу положень чинного процесуального законодавства, учасники судового процесу не зобов`язані і не мають фактичної можливості подавати електронні докази саме в електронній формі з використанням ЕЦП. Про можливість подання електронних доказів у паперовій формі зазначено у постановах Верховного Суду від 02.07.2020р. у справі №922/2315/19, від 25.08.2020р. у справі №917/1061/19. У разі виникнення у суду сумнівів щодо достовірності електронних доказів, копії яких надані відповідачем, суд мав право витребувати оригінали відповідних електронних доказів, чого зроблено не було;
- факт виконання робіт відповідачем і факт повідомлення позивача про готовність підтверджувалися також показаннями свідка – ОСОБА_1 , яким не було надано оцінки судом першої інстанції;
- судом не надано належної оцінки акту приймання-передання робіт від 01.04.2021р. та видатковій накладній №РН-00000354 від 01.04.2021р., які були складені відповідачем і надіслані позивачу. Усупереч висновкам господарського суду Харківської області, факт складання вказаних документів після відкриття провадження у справі та факт їх складання після відмови позивача від договору не свідчить про те, що роботи за договором не виконувалися взагалі;
- позивач не мав права відмовлятися від договору на підставі ч.2 ст.849 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України), оскільки вказана норма передбачає можливість відмови від договору підряду до того, як робота буде завершена, і у випадку суттєвого зволікання з його виконанням з боку підрядника. Натомість, у спірній ситуації всі роботи за договором уже були виконані, а позивачем не доведено прострочення виконання робіт. Крім того, відмова позивача від договору не може вважатися такою, що вчинена, оскільки відповідач не отримував у відділенні пошти повідомлення про відмову від договору. З огляду на відсутність права на відмову і відсутність факту вчинення відмови від договору, договір не вважається таким, що розірвано, а тому підстав для повернення суми попередньої оплати немає;
- усупереч вимог чинного законодавства, позивачем не надано документів, у яких наявний детальний опис наданих адвокатських послуг. Договором №21/02-4 від 12.02.2021р. про надання правової (правничої) допомоги передбачено надання адвокатом позивачу достатньо широкого кола послуг, які не обмежуються лише представництвом інтересів позивача в суді при розгляді даної справи, з огляду на що безпідставним є віднесення всієї суми за договором (18.000,00грн.) до витрат на правову допомогу, які повинні бути відшкодовані відповідачем;
- судом першої інстанції не враховано порядок подання доказів витрат на правову допомогу (позивачем докази були подані разом з поданням позовної заяви) і, відповідно, не враховано того, що відповідач фактично був позбавлений можливості пред`явити клопотання про зменшення цих витрат. Відповідач на виконання п.7 ч.3 ст.165 Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК України) висловив свої заперечення проти заявленої суми витрат на правову допомогу у відзиві на позовну заяву, проте суд першої інстанції цієї обставини не врахував і проігнорував заперечення відповідача, викладені у відзиві. 
Для розгляду справи згідно протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 01.06.2021р. сформовано колегію суддів у складі: головуючий суддя (доповідач) Лакіза В.В., судді Бородіна Л.І., Здоровко Л.М.
Ухвалою Східного апеляційного господарського суду від 07.06.2021р. вищевказану апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Промкабельсбут" залишено без руху з метою усунення скаржником допущених при її поданні недоліків.
Після отримання через канцелярію суду апеляційної інстанції від скаржника, на виконання вимог ухвали суду від 07.06.2021р., заяви про усунення недоліків апеляційної скарги, у зв`язку із тимчасовою непрацездатністю головуючого судді - Лакізи В.В. та відпусткою судді-члена колегії Бородіної Л.І., на підставі розпорядження керівника апарату суду, згідно протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 12.07.2021р. визначено наступний склад колегії суддів: головуючий суддя (доповідач) Зубченко І.В., судді Медуниця О.Є., Пушай В.І.
Ухвалою Східного апеляційного господарського суду від 14.07.2021р. відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю "Промкабельсбут" на рішення господарського суду Харківської області від 26.04.2021р. (повний текст складено та підписано 05.05.2021р.) у справі №922/646/21 та зобов`язано Товариство з обмеженою відповідальністю "Вироби з металу" у строк до 29.07.2021р. включно надати до суду відзив на апеляційну скаргу.
Через канцелярію суду апеляційної інстанції 28.07.2021р. (згідно штампу канцелярії, наявного на першому аркуші документа) від позивача надійшов відзив на апеляційну скаргу (у межах визначеного судом строку), згідно резолютивної частини якого заявник просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, рішення суду першої інстанції – без змін. При цьому за коротким змістом відзиву позивач звертає увагу на наступне:
- за весь час дії договору відповідач жодного разу не звертався до позивача з повідомленнями у будь-якій формі, з яких би вбачалося, що обладнання за договором виготовлене та готове до передачі;
- скріншоти листування подані відповідачем до суду з порушенням вимог процесуального законодавства, а саме подані разом з запереченнями без обґрунтування неможливості подання відповідних доказів разом з відзивом на позовну заяву;
- жодну з реплік у наданих відповідачем роздруківках неможливо розтлумачити таким чином, що передбачене специфікацією до договору обладнання дійсно виготовлене та може бути передане позивачу;
- надані відповідачем скріншоти у будь-якому випадку не можуть вважатися належними та допустимими доказами з огляду на відсутність ознак нанесення на них електронного підпису, що не дозволяє сприймати їх в якості електронного документа у розумінні норм чинного законодавства;
- відповідачем не долучено до матеріалів справи первинних документів, які повинні були супроводжувати відповідну господарську операцію;
- позивачем здійснені належні дії, спрямовані на відмову від спірного договору, зокрема направлено претензію на адресу відповідача, яка містила відповідну відмову;
- ненадання опису та розрахунків у випадках, коли сторони договору погодили фіксований розмір гонорару, не є підставою позбавлення сторони права на відшкодування витрат на професійну правничу допомогу.       
У зв`язку з перебуванням у відпустці судді-члена колегії Пушай В.І., на підставі розпорядження керівника апарату суду, згідно витягу з протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 02.08.2021р. сформовано наступний склад колегії суддів: головуючий суддя (доповідач) Зубченко  І.В., судді Медуниця О.Є., Радіонова О.О.
Після проведення підготовчих дій в порядку ст.267 ГПК України, Східний апеляційний господарський суд ухвалою від 02.08.2021р. призначив справу №922/646/21 до розгляду на 01.09.2021р.
У зв`язку з перебуванням у відпустці судді-члена колегії Медуниці О.Є., на підставі розпорядження керівника апарату суду, згідно витягу з протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 31.08.2021р. сформовано наступний склад колегії суддів: головуючий суддя (доповідач) Зубченко  І.В., судді Гребенюк Н.В., Радіонова О.О.
У судовому засіданні 01.09.2021р. представник Товариства з обмеженою відповідальністю "Промкабельсбут" підтримав вимоги апеляційної скарги з мотивів, що були в ній викладені. Представник Товариства з обмеженою відповідальністю "Вироби з металу" проти задоволення вимог апеляційної скарги заперечив, просив оскаржуване рішення залишити без змін. З метою повного та всебічного дослідження обставин справи в їх сукупності судовою колегією оголошено перерву до 06.10.2021р. 
У зв`язку з перебуванням у відпустці судді-члена колегії Радіонової О.О., на підставі розпорядження керівника апарату суду, згідно витягу з протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 05.10.2021р. сформовано наступний склад колегії суддів: головуючий суддя (доповідач) Зубченко  І.В., судді Гребенюк Н.В., Медуниця О.Є.
06.10.2021р., за участі представників сторін, на підставі ч.2 ст.216 ГПК України оголошено перерву в судовому засіданні до 03.11.2021р. 
У судовому засіданні 03.11.2021р. представник відповідача просив рішення господарського суду Харківської області від 26.04.2021р. у справі №922/646/21 скасувати в повному обсязі та ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позовних вимог відмовити в повному обсязі. Представник позивача проти задоволення вимог апеляційної скарги заперечив, просив оскаржуване рішення залишити без змін.
Суд апеляційної інстанції відповідно до ст.269 ГПК України перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.
Відповідно до ст.ст.222, 223 ГПК України та п.17.7 Перехідних положень ГПК України здійснено запис судового засідання за допомогою засобів технічної фіксації, складено протокол.
У судовому засіданні 03.11.2021р. проголошено вступну та резолютивну частини постанови.
Розглянувши матеріали господарської справи, апеляційну скаргу, відзив на неї, заслухавши пояснення представників сторін, перевіривши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, судова колегія апеляційної інстанції зазначає наступне.
Як встановлено судом першої інстанції та вбачається з матеріалів справи, 05.07.2019р. між  Товариством з обмеженою відповідальністю "Вироби з металу" (далі - замовник) та Товариством з обмеженою відповідальністю "Промкабельсбут" (далі - виконавець) укладено договір на поставку технологічного оснащення №0507/19 (далі - договір), за умовами п.1.1 якого замовник доручає, а виконавець бере на себе зобов`язання виготовити та поставити замовнику технологічне оснащення (далі - обладнання), у відповідності до затвердженого замовником технічного завдання. Перелік оснащення, що виготовляється за даним договором, зазначається у специфікації (специфікаціях) до договору, які є його невід`ємною частиною.
Під час розгляду справи в суді першої інстанції представник Товариства з обмеженою відповідальністю "Вироби з металу" зазначив, що технічне завдання ним не затверджувалось.
Згідно з п.п.2.1, 2.2 договору виконавець зобов`язується приступити до виконання робіт на наступний день після проведення попередньої оплати і закінчити роботу впродовж терміну, зазначеного у специфікації, з правом дострокового виконання. Порядок виконання робіт зазначено у специфікації.
Загальна вартість обладнання та всіх доручених виконавцю робіт за даним договором зазначена у специфікації. Погоджена вартість, зазначена у специфікації, є остаточною та не підлягає перегляду. Погоджена вартість включає також вартість упаковки, виконання виконавцем гарантійних зобов`язань. Вартість технічної документації, вартість та порядок витрат на проведення монтажних і пусконалагоджувальних робіт погоджується сторонами додатково (п.3.1 договору).
Пунктом 3.2 договору сторони погодили, що порядок розрахунків зазначено у специфікації.
За умовами п.4.1 договору здача-приймання виготовленого обладнання оформлюється накладною та актом приймання-передачі. Обов`язок виконавця по виготовленню та поставці обладнання вважається виконаним з моменту підписання замовником накладної та акту приймання-передачі.
Відповідно до п.4.8 договору виконавець зобов`язується передати замовникові видаткову накладну, товарно-транспортну накладну, акт приймання-передачі, експлуатаційно-технічну документацію.
Сторонами складено специфікацію №1 від 05.07.2019р. до договору №0507/19 від 05.07.2019р. на загальну суму 416.000,00грн. у тому числі ПДВ на суму 69.333,32грн.
Відповідно до п.2.1 специфікації замовник сплачує 50% на протязі 3-х днів з моменту підписання специфікації.
Замовник сплачує 50% на протязі 3-х днів по повідомленню про готовність оснащення згідно цієї Специфікації (п.2.2 специфікації).
Порядок виконання робіт погоджений сторонами у п.3 специфікації. Так, відповідно до п.3.1 специфікації розробка та виготовлення виконавцем конструкторської документації у строк 30 робочих днів після виконання п.2.1 цієї Специфікації.
Передача виконавцем замовнику технологічного оснащення в строк 90 робочих днів з моменту виконання замовником п.2.1 цієї специфікації, але не раніше ніж виконання п.2.2 цієї специфікації (п.3.2 специфікації).  
Виконавцем (відповідачем) був виставлений до оплати замовнику (позивачу) рахунок-фактура №СФ-0000155 від 05.07.2019р. на суму 416.000,00грн.
Товариством з обмеженою відповідальністю "Вироби з металу" було перераховано Товариству з обмеженою відповідальністю "Промкабельсбут"  грошові кошти у загальному розмірі 358.000,00грн. згідно платіжних доручень №1614 від 08.07.2019р. на суму 208.000,00грн. та №1665 від 30.09.2019р. на суму 150.000,00грн.
Враховуючи викладені вище умови договору та специфікації до нього, місцевий господарський суд вірно зазначив, що відповідач мав виготовити та передати позивачу технологічне оснащення не пізніше 13.11.2019р., оформивши на виконання умов п.4.1 договору накладну та акт приймання-передачі.
З огляду на невиконання відповідачем обов`язку по виготовленню та поставці обладнання, 12.02.2021р. позивачем було направлено відповідачу повідомлення (претензію) вих.№12/02-1 про відмову від договору №0507/19 від 05.07.2019р. на поставку технологічного оснащення та вимогу про повернення суми попередньої оплати у розмірі 358.000,00грн. Зазначена претензія залишена без відповіді та задоволення.
Викладені вище обставини стали підставою звернення Товариства з обмеженою відповідальністю "Вироби з металу" з розглядуваним позовом до суду.
Східний апеляційний господарський суд, дослідивши правову природу спірних правовідносин з урахуванням фактичних та правових підстав позовних вимог, надаючи оцінку всім обставинам справи, оцінивши наявні в матеріалах справи докази, зазначає наступне.
Згідно зі ст.509 ЦК України, яка кореспондується з приписами ч.1 ст.173 Господарського кодексу України (далі - ГК України) зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу. Зобов`язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості.
Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини (ст.11 ЦК України).
Договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків (ч.1 ст.626 ЦК України).
Як убачається з матеріалів справи, між сторонами укладено договір №0507/19 від 05.07.2019р. на поставку технологічного оснащення, який за своїм змістом та правовою природою є договором підряду.
У контексті приписів ч.1 ст.837 ЦК України за договором підряду одна сторона (підрядник) зобов`язується на свій ризик виконати певну роботу за завданням другої сторони (замовника), а замовник зобов`язується прийняти та оплатити виконану роботу.
Відповідно до ст.193 ГК України, ст.ст.525, 526 ЦК України суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. Не допускається одностороння відмова від виконання зобов`язань, крім випадків, передбачених законом. За приписами ст.599 ЦК України, зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.
Частиною 1 ст.629 ЦК України унормовано, що договір є обов`язковим для виконання сторонами.
Згідно приписів ст.530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов`язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події. Якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку не встановлений або визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Боржник повинен виконати такий обов`язок у семиденний строк від дня пред`явлення вимоги, якщо обов`язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства.
У контексті положень ст.610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).
Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом (ч.1 ст.612 ЦК України).
Відповідно до ч. 4 ст.882 ЦК України передання робіт підрядником і прийняття їх замовником оформляється актом, підписаним обома сторонами.
Як зазначалося вище за текстом постанови, враховуючи умови договору №0507/19 від 05.07.2019р. та специфікації до нього, відповідач мав виготовити та передати позивачу технологічне оснащення не пізніше 13.11.2019р., оформивши на виконання умов п.4.1 договору накладну та акт приймання-передачі. Однак, відповідачем не надано належних та допустимих доказів виконання робіт у строк, передбачений у специфікації щодо розробки та виготовлення конструкторської документації та технологічного оснащення, як і не надано доказів передання останнього (технологічного оснащення) шляхом оформлення відповідачем накладної та акта приймання - передачі.  
На переконання позивача, договір на поставку технологічного оснащення №0507/19 від 05.07.2019р. за своєю правовою природою є змішаним договором (договором підряду та договором купівлі-продажу), а тому до названого договору підлягають застосуванню положення ч.2 ст.693 ЦК України. Згідно положень названої статті, якщо продавець, який одержав суму попередньої оплати товару, не передав товар у встановлений строк, покупець має право вимагати передання оплаченого товару або повернення суми попередньої оплати.
Разом з тим, як вірно зауважено місцевим господарським судом, саме на суд покладено обов`язок надати правову кваліфікацію відносинам сторін виходячи із фактів, установлених під час розгляду справи, та визначити, яка правова норма підлягає застосуванню для вирішення спору. Самостійне застосування судом для прийняття рішення саме тих норм матеріального права, предметом регулювання яких є відповідні правовідносини, не призводить до зміни предмета позову та/або обраного позивачем способу захисту (аналогічна правова позиція викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 04.12.2019р. у справі №917/1739/17).
Згідно з ч.2 ст.849 ЦК України, якщо підрядник своєчасно не розпочав роботу або виконує її настільки повільно, що закінчення її у строк стає явно неможливим, замовник має право відмовитися від договору підряду та вимагати відшкодування збитків.
Тобто, замовнику надано право відмовитися в односторонньому порядку від договору у будь-який час до закінчення роботи і це право не може бути обмежене. Укладений між сторонами у справі договір може бути припинений у результаті односторонньої відмови від нього в повному обсязі шляхом вчинення однією із сторін одностороннього правочину, який тягне цивільно-правові наслідки для обох сторін договору.
Як зазначалося вище за текстом постанови, позивачем виконані зобов`язання за договором №0507/19 від 05.07.2019р. на поставку технологічного оснащення та перераховано відповідачу кошти у загальній сумі 358.000,00грн. Невиконання відповідачем у визначений у договорі строк зобов`язань дало підстави позивачу, у силу положень ст.849 ЦК України, відмовитися від виконання договору та дало останньому право на відшкодування збитків, спричинених таким правопорушенням.
Товариством з обмеженою відповідальністю "Вироби з металу", на виконання вимог ч.2 ст.849 ЦК України направлено на адресу Товариства з обмеженою відповідальністю "Промкабельсбут" претензію №12/02-1 від 12.02.2021р. щодо відмови від договору.
Згідно тверджень апелянта, відмова позивача від договору не може вважатися такою, що вчинена, оскільки відповідач не отримував у відділенні пошти повідомлення про відмову від договору. Разом з тим, як встановлено судовою колегією, позивачем до позовної заяви в якості доказів направлення на адресу відповідача претензії №12/02-1 від 12.02.2021р.  надано поштову накладну, фіскальний чек та опис вкладення у цінний лист від 15.02.2021р. Зазначені докази свідчать про направлення претензії засобами поштового зв`язку рекомендованою кореспонденцією на адресу відповідача, визначену у розділі 9 договору, яка, разом з іншим, відповідає адресі, визначеній у Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, та адресі, яка зазначена безпосередньо відповідачем у апеляційній скарзі. При цьому відповідачем не надано доказів наявності іншої адреси, на яку мало спрямовуватися листування, що стосується договору №0507/19 від 05.07.2019р.  
Судова колегія зауважує, що направлення листів рекомендованою кореспонденцією на дійсну адресу є достатнім для того, щоб вважати повідомлення особи належним. При цьому отримання зазначених листів адресатом перебуває поза межами волі відправника, а тому не може свідчити про неправомірність його дій. Отже, ухилення відповідача від одержання на підприємстві зв`язку відповідного листа не є підставою вважати вимогу непред`явленою. 
Крім того, як вірно зазначено місцевим господарським судом, відмова від договору є одностороннім правочином і, відповідно, може бути оскаржена у судовому порядку. Разом з тим, односторонню відмову від договору не було оскаржено відповідачем, а, відтак, у силу презумпції дійсності правочину вона є дійсною. 
Враховуючи вищевикладене судова колегія погоджується з висновками господарського суду Харківської області про те, що в силу приписів ч.2 ст.849 ЦК України договір №0507/19 від 05.07.2019р. на поставку технологічного оснащення є припиненим і, як наслідок, у Товариства з обмеженою відповідальністю "Промкабельсбут" відсутні підстави утримувати кошти в сумі попередньої оплати у розмірі 358.000,00грн.
Предметом регулювання глави 83 ЦК України є відносини, що виникають у зв`язку з безпідставним отриманням чи збереженням майна і не врегульовані спеціальними інститутами цивільного права.
Відповідно до частин 1, 2 ст.1212 ЦК України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала. Положення глави 83 ЦК України застосовуються незалежно від того, чи безпідставне набуття або збереження майна було результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб чи наслідком події.
Положення цієї глави застосовуються також до вимог про: 1) повернення виконаного за недійсним правочином; 2) витребування майна власником із чужого незаконного володіння; 3) повернення виконаного однією із сторін у зобов`язанні; 4) відшкодування шкоди особою, яка незаконно набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (ч.3 ст.1212 ЦК України).
Кондикційні зобов`язання виникають за наявності одночасно таких умов: набуття чи збереження майна однією особою (набувачем) за рахунок іншої (потерпілого); набуття чи збереження майна відбулося за відсутності правової підстави або підстава, на якій майно набувалося, згодом відпала. У разі виникнення спору стосовно набуття майна або його збереження без достатніх правових підстав договірний характер спірних правовідносин унеможливлює застосування до них судом положень глави 83 ЦК України.
За змістом положень глави 83 ЦК України для кондикційних зобов`язань характерним є, зокрема, приріст майна в набувача без достатніх правових підстав. Для кондикційних зобов`язань вина не має значення, оскільки важливим є факт неправомірного набуття (збереження) майна однією особою за рахунок іншої. Таким чином, обов`язок набувача повернути потерпілому безпідставно набуте (збережене) майно чи відшкодувати його вартість не є заходом відповідальності, оскільки набувач зобов`язується повернути тільки майно, яке безпідставно набув (зберігав), або вартість цього майна.
З огляду на відсутність у спеціальних нормах інституту підряду положень, які передбачають повернення перерахованої суми попередньої оплати внаслідок відмови замовника від договору, господарський суд Харківської області, встановивши факт припинення правовідносин за договором підряду внаслідок направлення позивачем заяви про відмову від договору підряду та повернення суми попередньої оплати, дійшов обґрунтованого висновку про те, що сума в розмірі 358.000,00грн. підлягає поверненню позивачу шляхом стягнення з відповідача, оскільки є такою, що безпідставно утримується останнім.
В обґрунтування апеляційної скарги Товариство з обмеженою відповідальністю "Промкабельсбут" зазначає, що з огляду на приписи п.3.2 специфікації обов`язок відповідача щодо передачі обладнання за актами прийому-передачі та видатковою накладною не виник, оскільки позивач не здійснив повної оплати робіт за договором. Пункт 2.2 специфікації не визначає форми повідомлення відповідача про готовність обладнання, а за умовами п.8.4 договору сторони домовилися уникати у своїх відносинах формалізму, а тому будь-які форми повідомлення про готовність обладнання є прийнятними. 
З цього приводу судова колегія зауважує наступне. За умовами п.3.2 специфікації передача виконавцем замовнику технологічного оснащення - 90 робочих днів з моменту виконання замовником п.2.1 специфікації але не раніше ніж виконання п.2.2 цієї специфікації. У свою чергу, відповідно до п.2.2 специфікації остаточний розрахунок здійснюється на протязі 3-х днів по повідомленню про готовність оснащення  згідно цієї специфікації.
Східний апеляційний господарський суд погоджується з висновками місцевого господарського суду про те, що матеріали справи не містять належних доказів повідомлення відповідачем позивача  про готовність оснащення до передачі у строки, визначені у специфікації (90 робочих днів), як і не містять доказів на підтвердження факту виконання відповідачем робіт за договором у контексті умов договору (видаткових накладних, товарно-транспортних накладних, актів приймання-передачі, експлуатаційно-технічної документації).  
За змістом апеляційної скарги Товариство з обмеженою відповідальністю "Промкабельсбут" зазначає, що судом першої інстанції не надано належної оцінки акту приймання-передання робіт від 01.04.2021р. та видатковій накладній №РН-00000354 від 01.04.2021р., які були складені відповідачем і надіслані позивачу. Однак зазначені посилання спростовуються змістом оскаржуваного рішення. У якому місцевий господарський суд зазначив, що акт приймання-передачі обладнання від 01.04.2021р. та видаткова накладна №РН-00000354 від 01.04.2021р. були направлені на адресу позивача 01.04.2021р., тобто після відкриття провадження у справі №922/646/21. При цьому на момент вчинення позивачем одностороннього правочину щодо відмови від договору відповідачем не надано належних та допустимих доказів виконання робіт за договором №0507/19 від 05.07.2019р.  
Обґрунтовуючи наявність підстав для задоволення вимог апеляційної скарги, відповідач, разом з іншим зазначає, що на підтвердження факту виконання робіт за договором та повідомлення позивача про готовність обладнання до матеріалів справи долучено паперові копії електронного листування між директорами підприємств у месенджері “Viber”, що є прийнятним у розумінні умов укладеного між сторонами договору.
Разом з тим, за висновками судової колегії, надана відповідачем роздруківка електронної переписки з позивачем у месенджері "Viber" (паперові копії скріншотів) не може вважатись належним письмовим доказом (доказом повідомлення позивача про виготовлення продукції за договором). Роздруківка електронної переписки не може вважатись електронним документом (копіями електронних документів) у розумінні ч.1 ст.5 Закону України "Про електронні документи та електронний документообіг", відповідно до якої електронний документ - документ, інформація в якому зафіксована у вигляді електронних даних, включаючи обов`язкові реквізити документа. Відсутність електронного підпису унеможливлює ідентифікацію відправника повідомлення, зміст такого документу не захищений від внесення правок та викривлення (аналогічна правова позиція викладена у постановах Верховного Суду від 28.12.2019р. у справі №922/788/19 та від 24.09.2019р. у справі №922/1151/18).
У свою чергу, безпідставним є посилання скаржника на постанови Верховного Суду від 02.07.2020р. у справі №922/2315/19 та від 25.08.2020р. у справі №917/1061/19, оскільки у останніх відсутні та, відповідно, не досліджувалися обставини щодо електронного листування (за допомогою месенджерів, електронної пошти, інших засобів зв`язку) між сторонами господарського договору. 
Більше того, як вірно зазначено Товариством з обмеженою відповідальністю "Вироби з металу" у відзиві на апеляційну скаргу, у розділі 9 договору міститься інформація про сторони, зокрема дані про актуальні на час укладення договору засоби зв`язку з позивачем (замовником), а саме поштова адреса, телефон/факс, електронна пошта. Натомість, сторонами не погоджувалися номери мобільних телефонів позивача, за якими сторони могли б вести спілкування щодо виконання договору, зокрема шляхом комунікації у месенджерах. У договорі не міститься посилання на те, що листування за допомогою месенджерів, у тому числі “Viber”, є належним способом комунікації між сторонами та створює певні юридичні наслідки, як і не визначено осіб, відповідальних за відповідне спілкування.      
В обґрунтування апеляційної скарги Товариством з обмеженою відповідальністю "Промкабельсбут", разом з іншим, зазначено, що факт виконання робіт відповідачем і факт повідомлення позивача про готовність оснащення підтверджуються також показаннями свідка – ОСОБА_1 , яким не було надано оцінки судом першої інстанції. 
Дійсно, матеріали справи містять нотаріально засвідчену заяву свідка – ОСОБА_1 , який є директором підприємства відповідача, якій не надано оцінки судом першої інстанції в оскаржуваному рішенні. За змістом заяви зазначено, що відповідачем було виготовлене обладнання, вказане в специфікації до договору, у повному обсязі та повідомлено замовника про завершення виробництва та готовність обладнання. Крім того, згідно тверджень ОСОБА_1 , у період з грудня 2019р. по серпень 2020р. працівниками обох підприємств (позивача та відповідача) проводилися проміжні та остаточні випробування виготовленого обладнання, за наслідками яких позивачем було фактично прийнято оснащення на загальну суму 208.000,00грн. згідно специфікації.
Відповідно до ч.ч.1, 2 ст.73 ГПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються, зокрема показаннями свідків.
Згідно з ч.1 ст.87 ГПК України показання свідка - це повідомлення про відомі йому обставини, які мають значення для справи. Не є доказом показання свідка, який не може назвати джерела своєї обізнаності щодо певної обставини, або які ґрунтуються на повідомленнях інших осіб.
На підставі показань свідків не можуть встановлюватися обставини (факти), які відповідно до законодавства або звичаїв ділового обороту відображаються (обліковуються) у відповідних документах. Законом можуть бути визначені інші обставини, які не можуть встановлюватися на підставі показань свідків (ч.2 ст.87   ГПК України).
У п.4 ч.2 ст.2 ГПК України закріплено принцип змагальності сторін, а у ст.79 ГПК України - визначення вірогідності доказів.
Суд зобов`язаний надати оцінку кожному належному, допустимому та достовірному доказу, який міститься в матеріалах справи, а також визначити певну сукупність доказів, з урахуванням їх належності, допустимості, достовірності, вірогідності та взаємного зв`язку, що дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.
Наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування. Питання про вірогідність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.
Принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи. Цей принцип передбачає покладання тягаря доказування на сторони. Одночасно цей принцип не передбачає обов`язку суду вважати доведеною та встановленою обставину, про яку сторона стверджує (у тому числі і як свідок). Така обставина підлягає доказуванню таким чином, аби задовольнити, як правило, стандарт переваги більш вагомих доказів, тобто коли висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається більш вірогідним, ніж протилежний.
Таким чином, сторони можуть надавати показання свідка і можуть бути допитані у якості свідків судом, який оцінює ці докази у сукупності з іншими відповідно до свого внутрішнього переконання.
З огляду на викладене, дослідивши зміст заяви свідка та оцінивши її у сукупності з іншими наявними у матеріалах справи доказами, Східний апеляційний господарський суд вважає таким, що узгоджується з нормами чинного законодавства та наявними у матеріалах справи доказами, висновок суду першої інстанції про наявність правових підстав для стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю "Промкабельсбут" попередньої оплати в розмірі 358.000,00грн. 
Переглядаючи рішення господарського суду Харківської області в частині покладення на відповідача судових витрат у справі у вигляді витрат на професійну правничу допомогу в розмірі 18.000,00грн., судова колегія Східного апеляційного господарського суду враховує наступне.  
Згідно з ч.1 ст.123 ГПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.
До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема, витрати на професійну правничу допомогу (п.1 ч.3 ст.123 ГПК України).
За змістом ч.ч.1, 2 ст.126 ГПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на професійну правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу професійну правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката, визначається згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.
Розмір судових витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду, за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву (ч.8 ст.129 ГПК України).
Згідно з ч.ч.3-5 ст.126 ГПК України для визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.
За змістом п.1 ч.2 ст.126, ч.8 ст.129 ГПК України розмір витрат на оплату професійної правничої допомоги адвоката встановлюється і розподіляється судом згідно з умовами договору про надання правничої допомоги при наданні відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, як уже сплаченої, так і тієї, що лише підлягає сплаті (буде сплачена) відповідною стороною або третьою особою.
У справі, що розглядається, суд першої інстанції встановив, що 12.02.2021р. між Товариством з обмеженою відповідальністю "Вироби з металу" (клієнт) та адвокатом Пановим О.М. (свідоцтво про право на заняття адвокатською діяльністю №1997 від 18.01.2018р.) укладено договір про надання правової (правничої) допомоги №21/02-4, за умовами п.1.1 якого адвокат зобов`язується надавати клієнту правовому допомогу в обсягах та на умовах, визначених цим договором, а клієнт зобов`язується сплачувати гонорар (винагороду) за надану правову допомогу та компенсувати фактичні витрати на її надання в обсязі та на умовах, визначених договором.
Відповідно до п.2.1 договору №21/02-4 від 12.02.2021р., гонорар адвоката за цим договором складає 18.000,00грн., ПДВ не передбачений, та сплачується в безготівковій формі на банківський рахунок адвоката, зазначений в цьому договорі.
Факт надання позивачу адвокатських послуг підтверджується наявним у матеріалах справи платіжним дорученням №3 від 17.02.2021р. на суму 18.000,00грн. 
Проаналізувавши надані позивачем докази на підтвердження понесення судових витрат на професійну правничу допомогу в сумі 18.000,00грн., суд апеляційної інстанції вважає, що відображена у них інформація щодо характеру та обсягу виконаної адвокатом роботи (наданих послуг) відповідає документам та інформації, що містяться у матеріалах судової справи. Ураховуючи наведене, позивач згідно з вимогами ст.74 ГПК України довів обставини надання йому адвокатом Пановим О.М. послуг професійної правничої допомоги при розгляді його позовної заяви у господарському суді Харківської області та обґрунтував заявлений до стягнення розмір цих послуг.
В обґрунтування апеляційної скарги Товариством з обмеженою відповідальністю "Промкабельсбут" зазначено, що усупереч вимог чинного законодавства, позивачем не надано документів, у яких наявний детальний опис наданих адвокатських послуг. Договором №21/02-4 від 12.02.2021р. про надання правової (правничої) допомоги передбачено надання адвокатом позивачу достатньо широкого кола послуг, які не обмежуються лише представництвом інтересів позивача в суді при розгляді даної справи, з огляду на що безпідставним є віднесення всієї суми за договором (18.000,00грн.) до витрат на правову допомогу, які повинні бути відшкодовані відповідачем.
Разом з тим, судова колегія відхиляє наведені аргументи відповідача з огляду на наступне. Відповідно до положень п.4 ч.1 ст.1 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» договір про надання правової допомоги - домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору. 
За змістом ч.ч.1, 2 ст.30 названого Закону гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги.
Тобто, з наведених положень законодавства вбачається, що гонорар адвоката за надану правову допомогу може обчислюватися, у тому числі, у фіксованому розмірі. Як зазначалося вище за текстом постанови, сторони договору №21/02-4 від 12.02.2021р. про надання правової (правничої) допомоги погодили гонорар адвоката у фіксованому розмірі 18.000,00грн., що мав бути сплачений клієнтом на умовах попередньої оплати, не залежав від фактичного обсягу наданих послуг та не підлягав змінам за наслідками виконання договору.
При цьому судова колегія зазначає, що ненадання опису та розрахунку (для визначення розміру витрат) у випадку погодження (визначення) сторонами фіксованого розміру гонорару, що не підлягав змінам, не є підставою позбавлення сторони права на відшкодування витрат на професійну правничу допомогу (аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 28.12.2020р. у справі №640/18402/19).
Згідно тверджень апелянта, судом першої інстанції не враховано порядок подання доказів витрат на правову допомогу (позивачем докази були подані разом з поданням позовної заяви) і, відповідно, не враховано того, що відповідач фактично був позбавлений можливості пред`явити клопотання про зменшення цих витрат. Відповідач на виконання п.7 ч.3 ст.165 ГПК України висловив свої заперечення проти заявленої суми витрат на правову допомогу у відзиві на позовну заяву, проте суд першої інстанції цієї обставини не врахував і проігнорував заперечення відповідача, викладені у відзиві.
Зважаючи на наведені вище положення чинного законодавства, у разі недотримання вимог ч.4 ст.126 ГПК України суду надано право зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, який підлягає розподілу між сторонами, лише за клопотанням іншої сторони у разі, на її думку, недотримання вимог стосовно співмірності витрат зі складністю відповідної роботи, її обсягом та часом, витраченим на виконання робіт. Суд, ураховуючи принципи диспозитивності та змагальності, не має права вирішувати питання про зменшення суми судових витрат на професійну правничу допомогу, що підлягають розподілу, з власної ініціативи (аналогічна правова позиція викладена у постановах об`єднаної палати Верховного Суду у складі суддів Касаційного господарського суду від 03.10.2019р. у справі №922/445/19 та від 22.11.2019р. у справі № 910/906/18).
Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами (ч.6 ст.126 ГПК України).
Разом з тим, втручання суду у договірні відносини між адвокатом та його клієнтом у частині визначення розміру гонорару або зменшення розміру стягнення такого гонорару з відповідної сторони на підставі положень ч.4 ст.126 ГПК України можливе лише за умови обґрунтованості та наявності доказів на підтвердження невідповідності таких витрат фактично наданим послугам. В іншому випадку, таке втручання суперечитиме принципу свободи договору, закріпленому в положеннях статті 627 ЦК України, та принципу захисту права працівника або іншої особи на оплату та своєчасність оплати за виконану працю, закріпленому у ст.43 Конституції України.
Як встановлено судовою колегією на підстав аналізу матеріалів справи, заперечення проти заявленої позивачем суми витрат на правову допомогу відповідачем викладені у відзиві на позовну заяву. Так, за змістом відзиву Товариство з обмеженою відповідальністю "Промкабельсбут" наголосило на двох моментах: розглядувана справа є нескладною, ціна позову є порівняно невеликою, справа не впливає на репутацію сторін та не пов`язана з публічним інтересом до справи, як наслідок, заявлена сума витрат на правову допомогу є явно неспівмірною тим критеріям, які вказані в ч.4 ст.126 ГПК України; позивачем не надано опису виконаних адвокатом робіт, а також розрахунку витрат на правову допомогу. 
Однак, за висновками Східного апеляційного господарського суду, наведені аргументи скаржника не можуть бути підставою для відмови чи зменшення заявлених позивачем витрат на професійну правничу допомогу, оскільки є такими, що за своєю суттю жодним чином не спростовують обсягу наданих представником позивача послуг, реальності цих послуг, співмірності витрат зі складністю роботи тощо.    
Більш того, як вірно зазначено судом першої інстанції та не спростовано апелянтом, під час розгляду справи в суді першої інстанції відповідач не скористався правом на звернення до суду з клопотанням про зменшення розміру витрат на професійну правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами за результатами розгляду справи. Твердження скаржника про те, що відповідач фактично був позбавлений можливості пред`явити клопотання про зменшення цих витрат є безпідставними, оскільки останній не був позбавлений такої можливості як під час подання відзиву на позовну заяву, за змістом якого заперечував щодо заявленого позивачем розміру судових витрат, так і шляхом подання окремої заяви під час розгляду справи місцевим господарським судом. 
Враховуючи викладене, за відсутності клопотання відповідача про зменшення розміру витрат на професійну правничу допомогу адвоката, у зв`язку з його неспівмірністю, господарський суд Харківської області дійшов правомірного висновку про задоволення вимоги позивача щодо стягнення з відповідача понесених витрат по оплаті послуг адвоката у розмірі 18.000,00грн. 
У свою чергу, Європейський суд з прав людини у рішенні в справі "Серявін та інші проти України" вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях, зокрема, судів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожний аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення.
Названий Суд зазначив, що, хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розумітись як вимога детально відповідати на кожен довод (рішення Європейського суду з прав людини у справі Трофимчук проти України).
Відтак, враховуючи, що апеляційний господарський суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, які (доводи і вимоги апеляційної скарги) у даному випадку не підтверджують ухвалення рішення, яке переглядається, із порушеннями, визначеними ст.277 ГПК України в якості підстав для зміни чи скасування оскаржуваного рішення, а підстав для виходу за межі апеляційних доводів і вимог у порядку ч.4 ст.269 цього Кодексу апеляційним судом встановлено не було, апеляційна скарга Товариства з обмеженою відповідальністю "Промкабельсбут" підлягає залишенню без задоволення, а рішення, яке переглядається, - без змін.
За змістом ст.129 вказаного Кодексу такий результат апеляційного перегляду  має наслідком віднесення на рахунок скаржника витрат зі сплати судового збору за подання апеляційної скарги.
Керуючись ст.ст.129, 269, 270, 273, 275, 276, 281, 282, 284 Господарського процесуального кодексу України, Східний апеляційний господарський суд, -

П О С Т А Н О В И В:
Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Промкабельсбут", м.Харків, на рішення господарського суду Харківської області від 26.04.2021р. (повний текст складено та підписано 05.05.2021р.) у справі №922/646/21 – залишити без задоволення.
Рішення господарського суду Харківської області від 26.04.2021р. (повний текст складено та підписано 05.05.2021р.) у справі №922/646/21 – залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду через Східний апеляційний господарський суд протягом двадцяти днів з дня складання повного тексту постанови.

У судовому засіданні 03.11.2021р. проголошено вступну та резолютивну частини постанови.
Повний текст постанови складено та підписано 11.11.2021р. 

Головуючий суддя                                                                    І.В. Зубченко

Суддя                                                                                           Н.В. Гребенюк  

Суддя                                                                                           О.Є. Медуниця