Постанова                                      
Іменем України                                 
 
06 жовтня 2021 року
м. Київ
 
справа № 758/5742/20
провадження № 61-16686св20
 
Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду:
головуючого - Синельникова Є. В.,
суддів: Білоконь О. В., Осіяна О. М., Сакари Н. Ю. (суддя-доповідач),                 Хопти С. Ф.,
 
учасники справи:
позивач - ОСОБА_1 ,
відповідач - ОСОБА_2 ,
 
розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу представника ОСОБА_2 - ОСОБА_3 на ухвалу Подільського районного суду м. Києва від 05 червня 2020 року у складі судді Гребенюка В. В. та постанову Київського апеляційного суду від 21 жовтня 2020 року у складі колегії суддів:          Ігнатченко Н. В., Голуб С. А., Таргоній Д. О.,
 
ВСТАНОВИВ:
 
1. Описова частина 
Короткий зміст позовних вимог
 
У травні 2020 року ОСОБА_1 звернувся до суду із позовом до ОСОБА_2 про стягнення з останнього на свою користь суму боргу за договором безпроцентної позики грошей від 17 грудня 2019 року у розмірі 7 542 124,88 грн.
Ухвалою Подільського районного суду м. Києва від 28 травня 2020 року відкрито провадження у справі та призначено справу до розгляду в порядку загального позовного провадження.
04 червня 2020 року представник позивача подала заяву про забезпечення позову шляхом накладення арешту на: належні відповідачу частки у статутному (складеному) капіталі трьох товариств; грошові кошти, розміщені на рахунках у банківських установах, відкритих на ім`я відповідача, у межах суми стягнення; рухоме майно, у тому числі транспортні засоби, які належать відповідачу, до набрання законної сили рішенням суду у даній справі.
На обґрунтування заявлених вимог зазначено, що між сторонами існує спір щодо повернення суми позики в значному розмірі та з огляду на поведінку відповідача та відсутність у нього нерухомого майна, на яке можливо звернути стягнення, існують обґрунтовані підстави вважати, що на момент виконання потенційного рішення про задоволення позову майно у відповідача взагалі буде відсутнім, тому невжиття заходів забезпечення позову може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду в частині стягнення боргу.
 
Короткий зміст судових рішень судів першої та апеляційної інстанцій
 
Ухвалою Подільського районного суду м. Києва від 05 червня 2020 року, залишеною без змін постановою Київського апеляційного суду від 21 жовтня 2020 року, заяву представника ОСОБА_1 - ОСОБА_4 про забезпечення позову задоволено частково.
Накладено арешт на належну ОСОБА_2 частку в статутному (складеному) капіталі: товариства з обмеженою відповідальністю «Група компаній «ВАССМА» (ЄДРПОУ 35872424); товариства з обмеженою відповідальністю «Аграрна компанія «ВАССМА» (ЄДРПОУ 36355479); товариства з обмеженою відповідальністю «Сімейний сад» (ЄДРПОУ 38890954).
У задоволенні іншої частини вимог заяви відмовлено.
 
Судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій мотивовано тим, що подана заява про забезпечення позову спрямована на забезпечення прав сторони у спорі та з урахуванням наявних ризиків запобігатиме утрудненню чи неможливості виконання рішення суду в майбутньому.
Відмовляючи у задоволенні заяви в частині накладення арешту на грошові кошти, розміщені на рахунках у банківських установах, а також на накладення арешту на рухоме майно, у тому числі транспортні засоби, суди виходили із того, що представником позивача не надано доказів наявності банківських рахунків та рухомого майна у відповідача.

Надходження касаційної скарги до суду касаційної інстанції 
 
У листопаді 2020 року до Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду надійшла касаційна скарга представника ОСОБА_2 -               ОСОБА_3 .
 
Ухвалою Верховного Суду від 01 грудня 2020 року відкрито касаційне провадження в указаній справі.
 
У серпні 2021 року до Верховного Суду надійшла вказана справа.
 
Ухвалою колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 27 березня 2021 року справу призначено до розгляду в складі колегії з п`яти суддів у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи за наявними у ній матеріалами.
 
Аргументи учасників справи
Короткий зміст вимог касаційної скарги
 
У касаційній скарзі представник ОСОБА_2 - ОСОБА_3 , посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить скасувати судові рішення та ухвалити нове судове рішення, яким відмовити у задоволенні заяви про забезпечення позову.
Касаційна скарга мотивована тим, що суди попередніх інстанцій не дослідили, що корпоративні права у товаристві з обмеженою відповідальністю «Аграрна компанія «ВАССМА» (ЄДРПОУ 36355479) не належать ОСОБА_2 . За кодом ЄДРПОУ 36355479 у Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань зареєстровано товариство з обмеженою відповідальністю «Компанія Агрікомм». Частка у статутному капіталі вказаного підприємства у відповідача відсутня.
Також суди у судових рішеннях не наводять відомостей, які саме докази вони оцінювали та досліджували, що свідчили б про існування реальної загрози невиконання чи утруднення виконання можливого судового рішення про задоволення позову.
Крім того, при ухвалення судового рішення відповідач до суду не викликався, участі у судовому засіданні не брав.

 
 
Доводи особи, яка подала відзив на касаційну скаргу
 
У грудні 2020 року до Верховного Суду надійшов відзив на касаційну скаргу представника ОСОБА_2 - ОСОБА_3 від представника ОСОБА_1 - ОСОБА_4 , у якому вказано, що оскаржувані судові рішення ухвалено з дотриманням норм матеріального та процесуального права, доводи касаційної скарги висновків судів не спростовують.
 
Фактичні обставини справи, встановлені судами
 
У травні 2020 року ОСОБА_1 звернувся до суду із позовом до ОСОБА_2 про стягнення з останнього на свою користь суму боргу за договором безпроцентної позики грошей від 17 грудня 2019 року у розмірі 7 542 124,88 грн.
 
Ухвалою Подільського районного суду м. Києва від 05 червня 2020 року, залишеною без змін постановою Київського апеляційного суду від 21 жовтня 2020 року, заяву представника ОСОБА_1 - ОСОБА_4 про забезпечення позову задоволено частково.
Накладено арешт на належну ОСОБА_2 частку в статутному (складеному) капіталі: товариства з обмеженою відповідальністю «Група компаній «ВАССМА» (ЄДРПОУ 35872424); товариства з обмеженою відповідальністю «Аграрна компанія «ВАССМА» (ЄДРПОУ 36355479); товариства з обмеженою відповідальністю «Сімейний сад» (ЄДРПОУ 38890954).
У задоволенні іншої частини вимог заяви відмовлено.
 
2. Мотивувальна частина
Позиція Верховного Суду
 
Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.
 
Так, частиною другою статті 389 ЦПК України передбачено, що підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пункті 1 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права виключно у таких випадках: якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку; якщо скаржник вмотивовано обґрунтував необхідність відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду та застосованого судом апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні; якщо відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах; якщо судове рішення оскаржується з підстав, передбачених частинами першою, третьою статті 411 цього Кодексу.
 
Судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим (частина перша статті 263 ЦПК України).
 
Відповідно до частини першої статті 400 ЦПК України, переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, перевіряє правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановленні в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.
 
Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду дійшов висновку, що касаційна скарга підлягає задоволенню частково.
 
Мотиви, з яких виходив Верховний Суд, та застосовані норми права
 
Статтею 124 Конституції України визначений принцип обов`язковості судових рішень, який із огляду на положення статей 18, 153 ЦПК України поширюється також на ухвалу суду про забезпечення позову.
 
При цьому відповідно до частини другої статті 149 ЦПК України забезпечення позову допускається на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача.
 
Отже, метою забезпечення позову є вжиття судом, у провадженні якого знаходиться справа, заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача від можливих недобросовісних дій із боку відповідача з тим, щоб забезпечити позивачу реальне та ефективне виконання судового рішення, якщо воно буде прийняте на користь позивача, в тому числі задля попередження потенційних труднощів у подальшому виконанні такого рішення.
 
Забезпечення позову по суті - це обмеження суб`єктивних прав, свобод та інтересів відповідача або пов`язаних із ним інших осіб в інтересах забезпечення реалізації в майбутньому актів правосуддя і задоволених вимог позивача (заявника). Зазначені обмеження встановлює суд в ухвалі, вони діють до заміни судом виду забезпечення позову або скасування заходів забезпечення позову.
 
За змістом статті 151 ЦПК України заява про забезпечення позову повинна містить, зокрема, обґрунтування необхідності забезпечення позову.
 
Положеннями статті 150 ЦПК України встановлені види забезпечення позову. Одним із видів такого забезпечення є  накладення арешту на майно, заборона вчиняти певні дії, тощо.
 
Відповідно до частини третьої статті 150 ЦПК України заходи забезпечення позову мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.
 
Розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.
 
Звертаючись до суду із вказаним позовом, позивач просив стягнути з відповідача борг за договором безпроцентної позики грошей від 17 грудня 2019 року у розмірі 7 542 124,88 грн.
Обґрунтовуючи заяву про забезпечення позову, позивач вказував на те, що відповідач ухиляється від добровільного виконання взятого на себе грошового зобов`язання, уникає спілкування із позивачем, не вчиняє жодних дій з метою хоча б ініціювання перемовин для врегулювання спору в досудовому порядку.
Задоволення заяви про забезпечення позову є необхідним заходом, який має тривати до вирішення справи по суті заявлених позовних вимог.
 
У постанові Великої Палати Верховного Суду від 12 лютого 2020 року у справі № 381/4019/18 (провадження № 14-729цс19) вказано, що: «співмірність передбачає співвідношення судом негативних наслідків від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати внаслідок невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, вартості майна, на яке він заявляє клопотання накласти арешт, чи майнових наслідків заборони відповідачу здійснювати певні дії. Заходи забезпечення позову застосовуються для того, щоб гарантувати виконання можливого рішення суду і повинні застосовуватися лише в разі необхідності, оскільки безпідставне звернення до таких дій може спричинити порушення прав та законних інтересів інших осіб чи учасників процесу. Розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам. […] Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд повинен співвідносити негативні наслідки від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати внаслідок невжиття цих заходів. […] Необхідність застосування заходів забезпечення випливає з фактичних обставин справи, які свідчать про наявність підстав вважати, що незастосування цього заходу призведе до утруднення чи унеможливлення виконання рішення суду в разі задоволення позову».
 
Таким чином, встановивши, що метою забезпечення позову є вжиття судом заходів щодо охорони інтересів заявника від можливих недобросовісних дій відповідача, спрямованих на уникнення виконання можливого рішення суду, прийнятого на користь позивача, суд першої інстанції, з висновком якого погодився й суд апеляційної інстанції, дійшов висновку, що накладення арешту на часки у статутних капіталах товариств, які належать відповідачу, є адекватним захистом для попередження потенційних труднощів у подальшому виконанні такого рішення.
 
Проте, в повній мірі із такими висновками судів попередніх інстанцій колегія суддів погодитись не може.
 
Так, суди попередніх інстанцій, задовольняючи заяву про забезпечення позову частково, виходили із того, що ОСОБА_2 належать корпоративні права у товаристві з обмеженою відповідальністю «Аграрна компанія «ВАССМА» (ЄДРПОУ 36355479).
 
Разом із тим, з наданої відповідачем до суду апеляційної інстанції інформації з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань вбачається, що за кодом ЄДРПОУ 36355479 у Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань зареєстровано товариство з обмеженою відповідальністю «Компанія Агрокомм». Частка у статутному капіталі вказаного підприємства у відповідача відсутня.
 
Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках (частина перша статті 13 ЦПК України).
 
Таким чином, суд першої інстанції, з висновком якого погодився й суд апеляційної інстанції, накладаючи арешт на належну ОСОБА_2 частку в статутному (складеному) капіталі товариства з обмеженою відповідальністю «Аграрна компанія «ВАССМА» (ЄДРПОУ 36355479) не врахували, що за вказаним кодом ЄДРПОУ 36355479 у Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань зареєстровано товариство з обмеженою відповідальністю «Компанія Агрокомм», будь-якими корпоративними правами на вказане товариство ОСОБА_2 не володіє.
 
Відповідно до пункту 3 частини першої статті 409 ЦПК України суд касаційної інстанції за результатами розгляду касаційної скарги має право скасувати судові рішення повністю або частково і ухвалити нове рішення у відповідній частині або змінити рішення, не передаючи справи на новий розгляд.
 
Згідно з частиною першою статті 412 ЦПК України підставами для скасування судових рішень повністю або частково і ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.
 
З урахуванням викладеного, колегія суддів вважає, що судові рішення судів першої та апеляційної інстанції в частині накладення арешту на належну ОСОБА_2 частку в статутному (складеному) капіталі товариства з обмеженою відповідальністю «Аграрна компанія «ВАССМА» (ЄДРПОУ 36355479) підлягають скасуванню з ухваленням нового рішення про відмову у задоволенні заяви про забезпечення позову в цій частині.
 
В іншій частині судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій підлягають залишенню без змін.
 
Керуючись статтями 400, 409, 412, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду
 
ПОСТАНОВИВ:
 
Касаційну скаргу представника ОСОБА_2 - ОСОБА_3 задовольнити частково.
 
Ухвалу Подільського районного суду м. Києва від 05 червня 2020 року та постанову Київського апеляційного суду від 21 жовтня 2020 року в частині накладення арешту на належну ОСОБА_2 частку в статутному (складеному) капіталі товариства з обмеженою відповідальністю «Аграрна компанія «ВАССМА» (ЄДРПОУ 36355479) скасувати.
 
У накладенні арешту на належну ОСОБА_2 частку в статутному (складеному) капіталі товариства з обмеженою відповідальністю «Аграрна компанія «ВАССМА» (ЄДРПОУ 36355479) відмовити.
 
В іншій частині ухвалу Подільського районного суду м. Києва від 05 червня 2020 року та постанову Київського апеляційного суду від 21 жовтня 2020 року залишити без змін.
 
Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Головуючий                                                                                  Є. В. Синельников
 
Судді:                                                                                            О. В. Білоконь
 
                                                                                                        О. М. Осіян
 
                                                                                                        Н. Ю. Сакара
                                                                                                       
                                                                                                        С. Ф. Хопта