КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД 

Апеляційне провадження                                                                Доповідач - Кулікова С.В.
№ 22-ц/824/12798/2021
  
П О С Т А Н О В А
 
І М Е Н Е М     У К Р А Ї Н И
 
м. Київ                                                                                            Справа № 760/20283/20
 
03 грудня 2021 року Київський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
 
головуючого судді    - Кулікової С.В.
суддів                         - Заришняк Г.М.    
                                    -  Рубан С.М.
 
розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Солом`янського районного суду міста Києва від 10 червня 2021 року, ухваленого під головуванням судді Усатової І.А., у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на утримання матері неповнолітньої дитини до досягнення дитиною трьохрічного віку,-
 
в с т а н о в и в:
 
У вересні 2020 року ОСОБА_1  звернулася до суду з позовом до  ОСОБА_2 про стягнення аліментів на утримання матері неповнолітньої дитини до досягнення дитиною трьохрічного віку, яка проживає разом з нею, в якому просила суд стягнути з  ОСОБА_3  на користь  ОСОБА_1  аліменти на її утримання у розмірі ј з усіх видів заробітку (доходів) відповідача, починаючи стягнення від дня пред`явлення позову до суду і до досягнення дитиною ОСОБА_4 трьохрічного віку.
В обґрунтування позовних вимог зазначала, що сторони мають спільну дитину ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Між позивачем та відповідачем не укладений шлюб, відповідач не проживає разом з позивачем, допомагає нерегулярно, з небажанням це робити, висловлює намір в подальшому не надавати допомоги взагалі, бо планує влаштувати своє особисте життя, відмовляється забезпечити позивачеві належний рівень життя.
Вказувала, що такий рівень вона одна забезпечити не в змозі, оскільки знаходиться у декретній відпустці по догляду за дитиною до виповнення 3-х років, має ще двох неповнолітніх дітей, поряд з цим має ІІІ групу інвалідності загального захворювання. Можливості отримати додатковий заробіток не має змоги у зв`язку з віком дитини.
Зазначала, що батько дитини є військовослужбовцем, полковником Збройних Сил України, служить у Національному університеті оборони України імені Івана Черняховського начальником кафедри, має регулярний дохід у вигляді щомісячного грошового утримання. На даний момент на відповідача не покладено зобов`язання по стягненню аліментів на утримання інших дітей, не має на утриманні непрацездатних родичів, має неповнолітніх дітей.
Посилалася на те, що у зв`язку із складним матеріальним становищем, вона потребує матеріальної допомоги на своє утримання від відповідача, тому просила позов задовольнити.
Рішенням Солом`янського районного суду міста Києва від 10 червня 2021 року у задоволенні позову  ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на утримання матері неповнолітньої дитини до досягнення дитиною трьохрічного віку відмовлено.
Не погоджуючись з таким рішенням суду, ОСОБА_1 звернулася з апеляційною скаргою, в якій просила скасувати рішення Солом`янського районного суду міста Києва від 10 червня 2021 року та ухвалити нове судове рішення, яким позов задовольнити.
Апеляційну скаргу обґрунтовувала тим, що рішення суду ухвалено з порушенням норм матеріального та процесуального права. Зазначала, що суд дійшов помилкового висновку про те, що ст.. 91 СК України не може бути застосована до даних правовідносин, оскільки і в позовній заяві і в матеріалах справи відсутнє підтвердження проживання сторін однією сім`єю. 
Вказувала, що законодавець чітко визначив умови для виникнення права на утримання матері дитини від батька дитини - спільна дитина проживає разом із матір`ю, батько в змозі надавати матеріальну допомогу. Будь-яких інших умов законом не передбачено.
З огляду на наведене, вважала, що судом було помилково не застосовано до спірних правовідносин положення ст.. 91 СК України та невірно зроблено висновок про відсутність у позивача права на утримання від батька дитини до досягнення дитиною трьохрічного віку.
Посилалася на те, що матеріали справи не містять жодного доказу, та відповідачем не спростовано власної можливості надавати матеріальну допомогу матері дитини в розмірі, заявленому в позовній заяві.
У відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_2 просив апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення, а рішення Солом`янського районного суду міста Києва від 10 червня 2021 року залишити без змін.
Згідно ч. 1 ст. 369 ЦПК України, апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.
За таких обставин апеляційний розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження, відповідно до приписів ч.13 ст.7 ЦПК України, якою передбачено, що розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.
Розглянувши справу в межах доводів та вимог апеляційної скарги, вивчивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість ухваленого рішення, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.
Судом встановлено, що згідно копії свідоцтва про народження (повторно) НОМЕР_1 , виданого 31 серпня 2019 року Шевченківським районним у місті Києві відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у місті Києві, актовий запис №1338, ІНФОРМАЦІЯ_1 народився ОСОБА_4 , батьком якого записані ОСОБА_2 та ОСОБА_1 .
Відповідно до пенсійного посвідчення № НОМЕР_2 , серія НОМЕР_3 , виданого Пенсійним фондом України 18.10.2017, ОСОБА_1 має пенсію по інвалідності, 3 група, загальне захворювання.
Як вбачається з довідки №182/4/200/800, виданої Національним університетом оборони України імені Івана Черняховського від 13.11.2020, полковник ОСОБА_2 перебуває на військовій службі в Національному університеті оборони України імені Івана Черняховського, у Збройних силах з 05.08.1981 року по теперішній час.
Відповідно до довідки №182/4/198/1/124, виданого Національним університетом оборони України імені Івана Черняховського від 01.02.2021, ОСОБА_5 дійсно працює у Національному університеті оборони України імені Івана Черняховського на посаді методиста навчальної частини інституту державного військового управління з 07 червня 2016 року та на даний час знаходиться у відпустці для догляду за дитиною до трьох років з 23.10.2019 по 28.08.2022.
Згідно копії посвідчення серії НОМЕР_4 , виданої 19.09.2019 Службу у справах дітей та сім`ї Солом`янської районної у місті Києві державної адміністрації, ОСОБА_5 є матір`ю трьох дітей: ОСОБА_6 , 2007 р.н., ОСОБА_7 , 2010 р.н., ОСОБА_4 , 2019 р.н.
Відповідно до довідки №1, виданої Управлінням соціального захисту населення Солом`янською районною у місті Києві державною адміністрацією 01.02.2021, ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , перебуває на обліку в управлінні соціального захисту населення Солом`янської районної у місті Києві державної адміністрації, та одержує державну соціальну допомогу малозабезпеченим сім`ям з 01.12.2020 по 31.05.2021.
03.08.1985 року був укладений шлюб між ОСОБА_2 та ОСОБА_8 , актовий запис №1498, про що підтверджується копією свідоцтвом про укладення шлюбу серії НОМЕР_5 від 03.08.1985 року.
Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що стаття 91 СК України не може бути застосована до позивача, оскільки і в позовній заяві, і в матеріалах справи відсутнє підтвердження проживання сторін однією сім`єю.
Колегія суддів не погоджується з таким висновком суду першої, з огляду на наступне.
Особливим видом права подружжя на утримання є право дружини (жінки) на утримання під час вагітності та у разі проживання з нею дитини. Його особливість полягає у строковості дії, незалежності надання утримання від доходу дружини та наявністю лише однієї підстави, яка унеможливлює надання такого утримання, - можливості чоловіка (батька дитини) надавати таке утримання.
Згідно ч. 2, ч. 4  ст. 84 Сімейного Кодексу України, дружина, з якою проживає дитина, має право на утримання від чоловіка - батька дитини до досягнення дитиною трьох років. Право на утримання вагітна дружина, а також дружина, з якою проживає дитина, має незалежно від того чи вона працює та незалежно від її матеріального становища, за умови, що чоловік може надавати матеріальну допомогу.
Відповідно до ч. 2 ст. 91 СК України, жінка та чоловік, які не перебувають у шлюбі між собою, мають право на утримання в разі проживання з нею, ним їхньої дитини, відповідно до частин другої - четвертої статті 84 та статей 86 і 88 цього Кодексу.
Таким чином, сімейним законодавством передбачено право жінки-матері на утримання батьком дитини до досягнення дитиною трирічного віку незалежно від того чи вона працює та незалежно від її матеріального становища, за умови, що батько дитини може надавати матеріальну допомогу. 
Тобто, сімейним законодавством визначено, що жінка, яка не перебуває у шлюбі з чоловіком - батьком дитини, має право на утримання в разі: проживання з нею їхньої дитини, до досягнення дитиною трьох років та за умови, що чоловік може надавати матеріальну допомогу.
З матеріалів справи вбачається, що ІНФОРМАЦІЯ_3 народився ОСОБА_4 , батьком якого записані ОСОБА_2 (відповідач) та ОСОБА_1 (позивач).
Дитина ОСОБА_4 , 2019 року народження проживає разом з матір`ю ОСОБА_1 , яка на даний час знаходиться у відпустці для догляду за дитиною до трьох років з 23.10.2019 по 28.08.2022.
Частинами 1-4 ст. 12 ЦПК України передбачено, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.
У силу ч.1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях ( ч.ч.5, 6 ст.81 ЦПК України).
Відповідач ОСОБА_2 не надав суду доказів на підтвердження не можливості надавати матеріальну допомогу на утримання позивача до досягнення дитиною трьох років. Таких обставин і не встановлено судом апеляційної інстанції.
Подання суду доказів того, що жінка, з якою проживає дитина, потребує матеріальної допомоги, не є обов`язковим, оскільки право на аліменти належить матері дитини, з якою остання проживає, незалежно від цієї обставини.
З огляду на наведене, колегія суддів вважає помилковими висновки суду першої інстанції, що позивач не має права на утримання від відповідача до досягнення дитиною трьох років з підстав не проживання сторін однією сім`єю, оскільки такої умови, сімейним законодавством не визначено.
Відповідно до ч.1 ст.80 СК України, аліменти присуджуються одному із подружжя у частці від заробітку (доходу) другого з подружжя або у твердій грошовій сумі.
Звертаючись до суду з даним позов позивач просила стягнути з  ОСОБА_3 на користь  ОСОБА_1 аліменти на її утримання у розмірі ј з усіх видів заробітку (доходів) відповідача, починаючи стягнення від дня пред`явлення позову до суду і до досягнення дитиною ОСОБА_4 трьохрічного віку.
Визначаючи розмір аліментів на утримання позивача, суд виходить з того, що відповідач працює, має постійний дохід, доказів не задовільного стану здоров`я матеріали справи не містять, при цьому з нього стягуються аліменти на утримання сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , у розмірі 1/4 частини від усіх видів заробітку (доходу) щомісячно, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.
Також, суд, при встановленні розміру аліментів враховує стан здоров`я та матеріальне становище позивача.
Враховуючи, що позивачем заявлено вимогу про стягнення аліментів на її утримання до досягнення дитиною трирічного віку, що передбачено законодавством, та надано належні і допустимі докази щодо доведення обставин, на яких грунтуються така вимога, суд вважає, що позов про стягнення аліментів на утримання ОСОБА_1 підлягає задоволенню частково, та з відповідача підлягають стягненню  аліменти на утримання позивача у розмірі 1/6 частини усіх видів заробітку щомісячно, до досягнення дитиною трирічного віку 
Крім того, згідно статті 79 СК України, аліменти присуджуються за рішенням суду від дня подання позовної заяви. 
Датою подання позовної заяви є 17 вересня 2020 року.
На підставі п. 1 ч. 1 ст. 430 ЦПК України, необхідно допустити негайне виконання рішення у межах суми платежу за один місяць.
Судові витрати у виді судового збору слід стягнути з відповідача в такому порядку.
Позивач при зверненні до суду з позовом та апеляційною скаргою не сплачувала судовий збір, так як звільнена від сплати судового збору на підставі ч. 1 п. 3 ст. 5 ЗУ «Про судовий збір".
Згідно вимог п. 1 ч. 2 ст. 141 ЦПК України, судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову на відповідача.
За цих підстав, суд вважає, що з відповідача слід стягнути на користь держави судовий збір в розмірі 2 102,00 грн.
 З  урахуванням викладеного, колегія суддів дійшла висновку, що рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню, з ухваленням нового судового рішення про часткове задоволення позову, та стягнення з відповідача на користь позивача  аліменти на її утримання у розмірі 1/6 частини усіх видів заробітку (доходу) щомісячно, до досягнення дитиною ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , трирічного віку, починаючи з 17 вересня 2020 року.
Керуючись ст.ст. 367, 368, 376, 381-383, 389 ЦПК України, апеляційний суд ,-            
п о с т а н о в и в:
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - задовольнити частково.
Рішення Солом`янського районного суду міста Києва від 10 червня 2021 року скасувати та ухвалити нове судове рішення.
Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на утримання матері неповнолітньої дитини до досягнення дитиною трьохрічного віку задовольнити частково.
Стягнути з ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_6 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 ) на користь ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 , адреса: АДРЕСА_2 , ідентифікаційний номер - НОМЕР_2 ) аліменти на її утримання у розмірі 1/6 частини усіх видів заробітку (доходу) щомісячно, починаючи з 17 вересня 2020 року і до досягнення дитиною ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , трьох років - до ІНФОРМАЦІЯ_7 . 
Стягнути з ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_6 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 ) на користь держави судовий збір у розмірі 2102,00 грн.
Постанову в частині стягнення аліментів допустити до негайного виконання у межах суми платежу за один місяць.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, оскарженню в касаційному порядку не підлягає, крім випадків, визначених п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України.   
 
Головуючий                                         Судді: