Постанова 
Іменем України 
25 листопада 2021року
м. Київ
Справа № 755/12341/18
Провадження №  51-3300 км 21
Верховний Суд колегією суддів Другої судової палати Касаційного кримінального суду  у складі:
головуючого –                                           ОСОБА_1 ,
суддів:                                                       ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
при секретарі                                             ОСОБА_4 , 
за участю прокурора                                  ОСОБА_5 ,
розглянув у судовому засіданні кримінальне провадження, внесене до ЄРДР за                   № 12017100040015717 за обвинуваченням
ОСОБА_6 ,  ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця                          м. Києва, проживаючого за адресою:               АДРЕСА_1 , зареєстрованого за адресою:   АДРЕСА_2 , раніше не судимого, 
у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України,
за касаційною скаргою засудженого ОСОБА_6 на вирок Дніпровського районного суду м. Києва від 16 жовтня 2020 року та ухвалу Київського апеляційного суду від 8 квітня 2021 року щодо нього.
Зміст оскаржених судових рішень і встановлені судами 
першої та апеляційної інстанцій обставини
Вироком Дніпровського районного суду м. Києва від 16 жовтня 2020 року             ОСОБА_6 засуджено за ч.1 ст. 286 КК України до покарання у виді арешту строком на 2 місяці з позбавленням права керування транспортними засобами на строк 1 рік.
На підставі ч. 1 ст. 49, ч. 5 ст. 74 КК України у зв`язку із закінченням строків давності  ОСОБА_6  звільнено від основного та додаткового покарання.
Вирішено питання про речові докази та процесуальні витрати у провадженні.
Ухвалено стягнути з ОСОБА_6 на користь потерпілого ОСОБА_7 матеріальну шкоду в розмірі 1 357, 42 грн. та моральну шкоду в розмірі 80 000 грн. 
В задоволенні цивільного позову в іншій частині відмовлено.
Ухвалою Київського апеляційного суду від 8 квітня 2021 року вищевказаний вирок залишено без змін.
За вироком суду ОСОБА_6 визнано винуватим у тому, що він 28 вересня             2017 року, приблизно о 13 год. 50 хв., керуючи технічно справним автомобілем марки «Nissan Note», н/з НОМЕР_1 , рухаючись проїзною частиною вул. Райдужна від парковки супермаркету «Фуршет» в м. Києві, здійснюючи лівий поворот в напрямку вул. Микитенка, допустив порушення вимог п. 10.1, 10.2 правил дорожнього руху України, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 10 жовтня 2001 року №1306, яке виразилось у тому, що ОСОБА_6 , керуючи технічно справним транспортним засобом марки «Nissan Note», н/з НОМЕР_1 , з необережності, не передбачаючи настання суспільно небезпечних наслідків своїх дій, хоча повинен був і міг їх передбачити, проявив неуважність та необачність, не переконався, що це буде безпечно і не створить перешкоду або небезпеку іншим учасникам руху, здійснивши виїзд від автомобільної парковки супермаркету «Фуршет», який розташований по вул. Райдужна, 15 у м. Києві, та рухаючись проїзною частиною вулиці Райдужна у місті Києві, щоб в подальшому виконати лівий поворот, не надав дороги мотоциклу марки «Honda», н/з НОМЕР_2 , під керуванням водія ОСОБА_7 , який рухався проїзною частиною вулиці Райдужна у місті Києві та мав перевагу в русі. В результаті цього відбулось зіткнення між вказаними транспортними засобами, внаслідок якого водій ОСОБА_7 отримав тілесні ушкодження.
Згідно висновку судової автотехнічої експертизи №12-1/824 від 10 травня 2018 року у водія ОСОБА_6 була технічна можливість уникнути дорожньо-транспортної пригоди шляхом виконання вимог вказаних пунктів. Тобто в даній дорожній ситуації з технічної точки зору, причиною виникнення даної дорожньо-транспортної пригоди є невідповідність дій водія автомобіля марки «Nissan Note», н/з НОМЕР_1 ,            ОСОБА_6 вимогам п. 10.1, 10.2 правил дорожнього руху України.
Відповідно до висновку судово-медичної експертизи №546/Е від 12 квітня 2018 року потерпілий ОСОБА_7 отримав тілесні ушкодження середньої тяжкості.
Порушення вказаних пунктів правил дорожнього руху України водієм              ОСОБА_6 знаходиться в причинно-наслідковому зв`язку з наслідками дорожньо-транспортної пригоди, а саме заподіяння водію ОСОБА_7 тілесних ушкодження середньої тяжкості.
Вимоги касаційної скарги і узагальнені доводи особи, яка її подала
У касаційній скарзі засуджений просить скасувати постановлені щодо нього судові рішення у зв’язку з істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону і призначити новий розгляд у суді першої інстанції. Зазначає про те, що висновки суду про його винуватість у вчиненні інкримінованого кримінального правопорушення не підтверджуються доказами, дослідженими під час судового розгляду, оскільки свідок ОСОБА_8 повністю підтвердив у своїх показаннях маневр потерпілого ОСОБА_7 , який керував мотоциклом «Honda»,   з однієї смуги руху в іншу безпосередньо перед зіткненням з автомобілем «Nissan Note». Вказує на те, що суд першої інстанції взяв до уваги висновки експертів, які були надані стороною обвинувачення (№ 12-1/824 від 10 травня 2018 року, № 750-А від            3 серпня 2018 року), а висновок експерта (№ 081-19 від 13 листопада 2019 року), наданий стороною захисту, не взяв до уваги, хоча між вказаними висновками існують істотні розбіжності щодо саме тих обставин та механізму дорожньо-транспортної пригоди, які безпосереднім чином впливають на кваліфікацію дій ОСОБА_6 . Також зазначає, що суд першої інстанції взяв до уваги висновки судово-медичних експертиз, які були надані стороною обвинувачення, а висновок експерта, наданий стороною захисту, відхилив. Вказує на те, що всупереч вимогам КПК України, за наявності суперечливих висновків судових експертиз, суд не допитав експертів, безпідставно відмовивши у задоволенні заявленого клопотання стороною захисту, та не доручив проведення нової експертизи, як це передбачено                 ч. 2 ст. 332 КПК України. Зазначає про те, що при ознайомленні з матеріалами кримінального провадження була відсутня постанова про призначення групи прокурорів від 23 листопада 2017 року та під час відкриття стороні захисту матеріалів в порядку ст. 290 КПК України, що свідчить про недопустимість доказів, зібраних під час досудового розслідування. Вважає, що його вина у вчиненні кримінального правопорушення не доведена поза розумним сумнівом.
Стверджує, що апеляційний суд необґрунтовано відмовив у повторному дослідженні доказів, на вказані порушення судом першої інстанції уваги не звернув та не надав відповідей на усі доводи апеляційної скарги захисника, чим не дотримався вимог     статей 2, 419  КПК України.
Позиції учасників судового провадження
До початку касаційного розгляду на електронну адресу суду надійшло клопотання засудженого про касаційний розгляд без його участі.         
Прокурор заперечила проти задоволення касаційної скарги, доводи якої вважала необґрунтованими, та просила залишити судові рішення без зміни.
Мотиви Суду
Згідно з ч. 1 ст. 433 КПК України суд касаційної інстанції перевіряє правильність застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права, правової оцінки обставин і не має права досліджувати докази, встановлювати та визнавати доведеними обставини, що не були встановлені в оскарженому судовому рішенні, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу.
Як встановлено частинами 1, 2 ст. 438 КПК України підставами для скасування або зміни судових рішень при розгляді справи в суді касаційної інстанції є лише: істотне порушення вимог кримінального процесуального закону; неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність; невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі засудженого. При вирішенні питання про наявність зазначених у частині першій цієї статті підстав суд касаційної інстанції має керуватися статтями 412-414 цього Кодексу. Можливість скасування судових рішень судів першої і апеляційної інстанцій через невідповідність їх висновків фактичним обставинам кримінального провадження (ст. 411 КПК України) чинним законом не передбачена.
Як убачається з матеріалів провадження, висновок суду першої інстанції про доведеність винуватості ОСОБА_6 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України, з яким погодився апеляційний суд, зроблено з додержанням ст. 23 КПК України на підставі об`єктивного з`ясування всіх обставин, які підтверджено доказами, дослідженими та перевіреними під час судового розгляду й оціненими відповідно до ст. 94 КПК України.
Висновок суду про порушення ОСОБА_6 правил безпеки дорожнього руху підтверджений рядом досліджених доказів, зокрема показаннями потерпілого ОСОБА_7 ; свідка ОСОБА_8 ; письмовими доказами, зокрема даними протоколу огляду місця дорожньо-транспортної пригоди від 28 вересня 2017 року,  з фото таблицею; схеми дорожньо-транспортної пригоди; висновку судово-медичної експертизи № 546/Е від 12 квітня 2018 року; протоколу проведення слідчого експерименту від 23 квітня 2018 року зі схемою за участю потерпілого та двох понятих;  висновку судової авто-технічної експертизи № 12-1/824 від 10 травня           2018 року;  висновку судової авто-технічної експертизи № 750-А від 3 серпня            2018 року; та іншими дослідженими під час судового розгляду доказами, зміст яких детально викладений у вироку. Суд належним чином оцінив і, відповідно, проаналізував усі докази у їх сукупності та взаємозв`язку, обґрунтувавши свої висновки.
Що стосується доводів засудженого про суперечливість доказів, які покладено в основу обвинувального вироку, то вони були предметом перевірки суду апеляційної інстанції, який належним чином їх проаналізував та надав вмотивовані відповіді.  
Як вбачається з матеріалів кримінального провадження, суд першої інстанції  обґрунтованих підстав для проведення повторної комісійної судово-медичної експертизи, про що подавав клопотання захисник, під час судового розгляду не знайшов. Такі підстави не були встановлені і під час апеляційного розгляду.
Як правильно вказав апеляційний суд, незгода з висновками експертів,  у відповідності до ст. 332 КПК України не є підставою для постановлення ухвали про доручення проведення повторної чи комплексної комісійної експертиз.
Належну перевірку отримали і доводи засудженого про необхідність визнання недопустимим протоколу огляду місця події (складання протоколу огляду місця ДТП неуповноваженою особою, відсутність підписів учасників ДТП), які суди першої та апеляційної інстанції визнали безпідставними та такими, що не ґрунтуються на вимогах закону та спростовуються матеріалами провадження. З наведеними в ухвалі апеляційного суду висновками погоджується і колегія суддів касаційного суду. 
Щодо касаційних доводів засудженого про недопустимість доказів, оскільки постанова про призначення групи прокурорів була відсутня в матеріалах кримінального провадження при ознайомленні з ними стороною захисту, слід зазначити наступне.
Вказана постанова від 23 листопада 2017 року наявна в матеріалах справи                          (Т.1, а.с. 180). У матеріалах кримінального провадження міститься протокол про надання підозрюваному та його захиснику доступу до матеріалів досудового розслідування від 13 серпня 2018 року, зі змісту якого вбачається, що ОСОБА_6 та його захисник ОСОБА_9 з матеріалами кримінального провадження ознайомилися в повному обсязі, заяв та клопотань немає, що підтверджується їхніми підписами. Також, вказівка на постанову про призначення групи прокурорів міститься в реєстрі матеріалів досудового розслідування (Т. 1, а.с.1-9). Наявні в матеріалах справи розписки про отримання обвинувального акту та реєстру матеріалів досудового розслідування підозрюваним ОСОБА_6 та його захисником ОСОБА_9 (Т.1, а.с.10,11). 
Апеляційний суд відповідно до вимог ст. 419 КПК України дав належну оцінку доводам, викладеним в апеляційній скарзі сторони захисту, в тому числі і тим, на які засуджений посилається у касаційній скарзі, та обґрунтовано залишив її без задоволення.
Відповідно до ч. 3 ст. 404 КПК України за клопотанням учасників судового провадження суд апеляційної інстанції зобов`язаний повторно дослідити обставини, встановлені під час кримінального провадження, за умови, що вони досліджені судом першої інстанції не повністю або з порушеннями, та може дослідити докази, які не досліджувалися судом першої інстанції, виключно якщо про дослідження таких доказів учасники судового провадження заявляли клопотання під час розгляду в суді першої інстанції або якщо вони стали відомі після ухвалення судового рішення, що оскаржується.
Апеляційний суд, відмовляючи в задоволенні клопотання про повторне дослідження доказів,  обґрунтовано зазначив, що розгляд у суді апеляційної інстанції не повинен дублювати дослідження доказів, яке проводилося у місцевому суді, оскільки це суперечить основним засадам кримінального процесуального законодавства України. Незгода сторони захисту з письмовими доказами по справі, не є підставою для повторного дослідження цих доказів. При цьому, суд першої інстанції надав оцінку кожному доводу сторони захисту щодо письмових доказів,  з відповідним мотивуванням.
Оскільки кримінальний закон застосовано правильно, істотних порушень вимог кримінального процесуального закону не допущено, касаційну скаргу засудженого слід залишити без задоволення, а судові рішення - без зміни.
Керуючись статтями 433, 434, 436, 441, 442 КПК України, Верховний Суд
ухвалив:
Вирок Дніпровського районного суду м. Києва від 16 жовтня 2020 року та ухвалу Київського апеляційного суду від 8 квітня 2021 року щодо ОСОБА_6 залишити без зміни, а касаційну скаргу засудженого – без задоволення.
Постанова є остаточною і оскарженню не підлягає.
Судді:

ОСОБА_1                          ОСОБА_10                               ОСОБА_3