КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
 
Справа №753/18957/20                              Головуючий у 1 інстанції: Комаревцева Л.В.
Провадження №22-ц/824/10620/2021      Суддя-доповідач: Гаращенко Д.Р.
 
12 жовтня 2021 року                                                                                     м. Київ
 
Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
Головуючого судді                                       Гаращенка Д.Р.
суддів                                                      Сліпченка О.І., Сушко Л.П.,
за участю секретаря                                    Стеблиненко А.В.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Дарницького районного суду м. Києва від 01 лютого 2021 року в справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди,-
 
ВСТАНОВИВ:
 
У листопаді 2020 року ОСОБА_2 звернулася до суду з позовом до  ОСОБА_1 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, в якому просила:
-          стягнути з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 400 604,57 грн як відшкодування матеріальної шкоди, завданої внаслідок вчинення дорожньо-транспортної пригоди, що сталася 27 липня 2020 року, та моральної шкоди в сумі 50 000 грн;
-          стягнути судові витрати у розмірі 4600 грн, понесені додаткові витрати на оплату послуг ТОВ «Ауді-Центр Київ» в розмірі 1245 грн за огляд пошкоджень автомобіля та понесені витрати на оплату послуг ФОП ОСОБА_3 по визначенню матеріального збитку автомобіля «Audi А3»  в розмірі 3000 грн та за евакуацію автомобіля.
В обґрунтування позовних вимог зазначала, що 27 липня 2020 року о 20 год 30 хв. водій ОСОБА_4 , керуючи автомобілем «Ford Skorpio», д.н.з. НОМЕР_1 , на перехресті вул. Є.Харченка та вул. І.Дяченка в м. Києві, не виконав вимоги дорожнього знаку 2.1 та не надавав у русі перевагу автомобілю «Audi A3», д.н.з. НОМЕР_2 , який рухався по головній дорозі, що призвело до пошкодження транспортних засобів, чим порушив п.п. 33 д. 1 до ПДР України, 2.3 (б) ПДР України, та вчинив адміністративне правопорушення передбачене ст. 124 КУпАП.
Постановою Дарницького районного суду м. Києва від 26 серпня 2020 року визнано ОСОБА_1 винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП.
Відповідно до Звіту про оцінку вартості матеріального збитку від 10 серпня 2020 року, складеного ТОВ «Ауді-Центр Київ», вартість відновлювального ремонту транспортного засобу складає 482 048,22 грн. 
Згідно із Звітом №07/77.08.20 від 11 серпня 2020 року про оцінку вартості матеріального збитку, складеним ФОП ОСОБА_3 за результатами огляду автомобіля «Audi A3», ринкова вартість КТЗ до пошкодження становить 607 357,05 грн, вартість відновлювального ремонту КТЗ - 501 910,24 грн, вартість матеріального збитку на запасні частини - 529 604,57 грн.
ОСОБА_2 понесені додаткові витрати на оплату послуг ТОВ «Ауді-Центр Київ» в розмірі 1245 грн за огляд пошкоджень автомобіля та понесені витрати оплату послуг ФОП ОСОБА_3 по визначенню матеріального збитку автомобіля «Audi A3» в розмірі 3000 грн.
Відповідач уклав договір обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів з ТДВ «СК «Ю.Ес.Ай».
Страховою компанією ТДВ «СК «Ю.Ес.АЙ» ОСОБА_2 було нараховано до сплати розмір страхового відшкодування в розмірі 129 000 грн, що не покриває вартості відновлювального ремонту автомобіля «Audi A3», та дає підстави для стягнення з відповідача, як особи, винної у вчиненні ДТП, різниці між розміром заподіяної майнової шкоди і сумою страхового відшкодування, виплаченого страховиком, що становить 400 604,57 грн.
Крім того, вона зазнала значних фізичних та душевних страждань, так як пошкодження автомобіля призвело до істотних змін у її життєвих стосунках, а тому має право на відшкодування моральної шкоди, яку оцінює в розмірі 50 000 грн.
Рішенням Дарницького районного суду м. Києва від 01 лютого 2021 року позов ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, задоволено частково.
Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 матеріальну шкоду в розмірі 400 604 грн 57 коп.
Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 витрати, пов`язані з проведенням оцінки майна в розмірі 3000 грн, понесені додаткові витрати на оплату послуг в розмірі 1245 грн та судовий збір в розмірі 4 600 грн, моральну шкоду в розмірі 5 000 грн.
В задоволенні решти позовних вимог відмовлено.
Не погоджуючись із рішенням суду першої інстанції, ОСОБА_1  подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення суду та направити справу до суду першої інстанції на новий розгляд, але в іншому складі суду. 
В обґрунтування апеляційних вимог вказує, що суд першої інстанції помилково розглянув справу у порядку спрощеного позовного провадження, не врахувавши категорію та складність справи, обсяг та характер доказів у ній. Так, розмір матеріальної шкоди, завданої позивачу внаслідок ДТП, становить 529 604,57 грн, а тому дана справа не є малозначною відповідно до п. 2 ч. 6 ст. 19 ЦПК України.
Зазначає, що він зареєстрований та постійно проживає за адресою: АДРЕСА_1 . Згідно відомостей електронного реєстру територіальної громади м. Києва «ГІОЦ/КМД», отриманих судом першої інстанції, відповідач не проживає у м. Києві. Не зважаючи на це, процесуальні документи по даній справі направлялись відповідачу за адресою: АДРЕСА_2 . Розгляд справи в суді першої інстанції відбувся без участі відповідача та його представника. Відомості про отримання відповідачем позовної заяви з додатками до неї та ухвалою про відкриття провадження по справі у матеріалах справи відсутні. 
Також посилається на те, що додані до позовної заяви копії документів є сумнівними, а тому суд першої повинен був витребувати їх оригінали для огляду, щоб пересвідчитись у їх наявності та достовірності даних.
Звертає увагу й на те, що страхова компанія відшкодувала позивачу 129 000 грн у межах страхової виплати длявиплат майнової шкоди як розмір завданої шкоди. З вказаного слідує, що після ДТП за участю страхової ТДВ «СК «Ю.Ес.Ай» була здійснена експертиза пошкодженого автомобіля позивача «Audi A3», відповідно до якої розмір завданої шкоди позивачу становить 129 000 грн, тобто в межах суми страхового відшкодування. Однак, позивач не долучив вказану експертизу до своєї позовної заяви. Крім того, для можливості отримання страхового відшкодування у заявленому розмірі позивач повинен написати заяву-згоду про те, що останній погоджується із сумою страхового відшкодування, яка зазначена в експертизі, та претензій до розміру шкоди не має.
Адвокат Анголенко А.В. представник ОСОБА_2 подала письмові пояснення, в яких просить рішення суду залишити без змін, а апеляційну скаргу без задоволення. Зазначає, що відповідачем не надано жодного доказу на заперечення позовних вимог позивача. Понесена ОСОБА_2 майнова шкода обґрунтована належними та допустимими доказами, а тому рішення суду є обґрунтованим.
У судовому засіданні ОСОБА_1 та його адвокат Гарницький П.П. підтримали апеляційну скаргу, адвокат Анголенко А.В. представник ОСОБА_2 заперечувала проти задоволення апеляційної скарги.
Вислухавши доповідь судді-доповідача, пояснення учасників процесу, які з`явилися в судове засідання, вивчивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню виходячи з наступного.
Судом встановлено, що 27 липня 2020 року приблизно о 20:30 год водій ОСОБА_1 , керуючи автомобілем «Ford Skorpіo», д.н.з. НОМЕР_1 , на перехресті вул. Є.Харченко та вул. І.Дяченка в м. Києві не виконав вимоги дорожнього знаку 2.1, не надав в русі перевагу автомобілю «Audi A3», д.н.з. НОМЕР_3 , який рухався по головній дорозі, чим порушив п.п.33 д.1 до ПДР України, 2.3 «Б» ПДР України, що призвело до зіткнення, внаслідок чого вказані автомобілі отримали механічні пошкодження.
Постановою Дарницького районного суду м.Києва від 26 серпня 2020 року визнано ОСОБА_1 винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого с. 124 КУпАП. (а.с. 12)
У силу ч.6 ст. 82 ЦПК України вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою.
Згідно Свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_4 власником автомобіля «Audi A3», д.н.з. НОМЕР_3 , є ОСОБА_2 (а.с. 10-11)
ОСОБА_2 звернулася до ТОВ «Ауді-Центр Київ» для огляду пошкодженого автомобіля, за що сплатила 1245 грн. (а.с. 28 зворот)
Відповідно до рахунку-фактури №320081034 від 10 серпня 2020 року, складеного ТОВ «Ауді-Центр Київ», вартість відновлювального ремонту транспортного засобу складає 482 048 грн 22 коп. (а.с. 29) 
Крім того, згідно Звіту №07/77.08.20 про оцінку вартості матеріального збитку від 11 серпня 2020 року, проведеного ФОП « ОСОБА_3 », матеріальний збиток, завданий власникові автомобіля «Audi A3», д.н.з. НОМЕР_3 , у результаті його пошкодження на дату оцінки КТЗ складає 529 604 грн 57 коп., вартість відновлювального ремонту з урахуванням коефіцієнту фізичного зносу складових, що підлягають заміні - 501 910 грн 24 коп., величина втрати товарної вартості КТЗ-27 694 грн 33 коп. (а.с. 13-28) 
За оплату послуг по визначенню матеріального збитку автомобіля «Audi A3» ОСОБА_2 сплачено ФОП « ОСОБА_3 » 3000 грн. (а.с. 30)
Відповідно до частини другої статті 1187 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.
Згідно зі статтею 1188 ЦК України шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме: 1) шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою; 2) за наявності вини лише особи, якій завдано шкоди, вона їй не відшкодовується; 3) за наявності вини всіх осіб, діяльністю яких було завдано шкоди, розмір відшкодування визначається у відповідній частці залежно від обставин, що мають істотне значення.
Якщо внаслідок взаємодії джерел підвищеної небезпеки було завдано шкоди іншим особам, особи, які спільно завдали шкоди, зобов`язані її відшкодувати незалежно від їхньої вини.
Частиною першою статті 979 ЦК України передбачено, що за договором страхування одна сторона (страховик) зобов`язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов`язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору.
Відповідно до статті 3 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» №1961-IV обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності здійснюється з метою забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров`ю та/або майну потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди та захисту майнових інтересів страхувальників.
Об`єктом обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності є майнові інтереси, що не суперечать законодавству України, пов`язані з відшкодуванням особою, цивільно-правова відповідальність якої застрахована, шкоди, заподіяної життю, здоров`ю, майну потерпілих внаслідок експлуатації забезпеченого транспортного засобу (стаття 5 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» №1961-IV).
Відповідно до пункту 22.1 статті 22 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» №1961-IV у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок ДТП життю, здоров`ю, майну третьої особи.
Згідно зі статтею 1194 ЦК України особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).
Отже, відшкодування шкоди особою, відповідальність якої застрахована за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, можливе за умови, що згідно з цим договором або Законом №1961-IV у страховика не виник обов`язок з виплати страхового відшкодування, чи розмір завданої шкоди перевищує ліміт відповідальності страховика. В останньому випадку обсяг відповідальності страхувальника обмежений різницею між фактичним розміром завданої шкоди і сумою страхового відшкодування.
Покладання обов`язку з відшкодування шкоди у межах страхового відшкодування на страхувальника, який уклав відповідний договір страхування і сплачує страхові платежі, суперечить меті інституту страхування цивільно-правової відповідальності (стаття 3 Закону № 1961-IV).
Наведене узгоджується із правовим висновком Великої Палати Верховного Суду, викладеним у постанові від 04 липня 2018 року в справі № 755/18006/15-ц.
Цивільно-правова відповідальність ОСОБА_1 була застрахована у ТДВ «СК «Ю.Ес.Ай». (а.с. 120)
Згідно Полісу №166785128 обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів страхова сума на одного потерпілого за шкоду, заподіяну майну, становить 130 000 грн, сума франшизи - 1000 грн.
Зі Звіту про визначення вартості матеріального збитку, завданого власнику КТЗ вих. №20380 від 18 вересня 2020 року, виготовленого ТОВ «ЕАК Фаворит» на замовлення ТДВ «СК «Ю.Ес.Ай», вбачається, що станом на дату оцінки 03 серпня 2020 року вартість матеріального збитку автомобіля «Audi A3», д.н.з. НОМЕР_3 , становить 482 703 грн 60 коп. без урахування втрати товарної вартості. (а.с. 104-117)
Відповідно до дублікатів квитанції №1609968007 від 30 вересня 2020 року та №1605408748 від 29 вересня 2020 року ТДВ «СК «Ю.Ес.Ай» було сплачено ОСОБА_2 кошти в розмірі 129 000 грн. (а.с. 32-33)
Отже, ТДВ «СК «Ю.Ес.Ай» виплатило ОСОБА_2 129 000 грн страхового відшкодування за винятком франшизи (1000 грн), тобто в розмірі ліміту відповідальності, зазначеному у страховому полісі.
Таким чином, наведеним вище спростовуються доводи апелянта щодо визначення ТДВ «СК «Ю.Ес.Ай» розміру завданої шкоди ОСОБА_2 в сумі 129 000 грн.
До суду апеляційної інстанції адвокатом Анголенко А.В. представником ОСОБА_2 надано Акт здачі-прийняття робіт №197 від 09 березня 2021 року, складеного між ФОП ОСОБА_5 та ОСОБА_2 , згідно якого вартість обслуговування та поточний ремонт автомобіля «Audi A3», д.н.з. НОМЕР_3 , склала 494 282 грн.
Згідно з ч. 8 ст. 83 ЦПК України докази, не подані у встановлений законом або судом строк, до розгляду судом не приймаються, крім випадку, коли особа, яка їх подає, обґрунтувала неможливість їх подання у вказаний строк з причин, що не залежали від неї.
Отже, єдиний винятковий випадок, коли є можливим прийняття судом (у тому числі апеляційної інстанції) доказів з порушенням встановленого процесуальним законом строку, - це наявність об`єктивних обставин, які унеможливлюють своєчасне вчинення такої процесуальної дії, тягар доведення яких також покладений на учасника справи, у цьому випадку на відповідача.
У п. 6 ч. 2 ст. 356 ЦПК України передбачено, що в апеляційний скарзі мають бути зазначені, зокрема, нові обставини, що підлягають встановленню, докази, які підлягають дослідженню чи оцінці, обґрунтування поважності причин неподання доказів до суду першої інстанції, заперечення проти доказів, використаних судом першої інстанції.
Відповідно до ч. 3 ст. 367 ЦПК України докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються апеляційним судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього.
Тлумачення змісту п. 6 ч. 2 ст. 356, ч. 1, 2, 3 ст. 367 ЦПК України вказує на те, що апеляційний суд може встановлювати нові обставини, якщо їх наявність підтверджується новими доказами, що мають значення для справи (з урахуванням положень про належність і допустимість доказів), які особа не мала можливості подати до суду першої інстанції з поважних причин, доведених нею. У разі подання для дослідження нових доказів, які з поважних причин не були подані до суду першої інстанції, інші особи, які беруть участь у справі, мають право висловити свою думку щодо цих доказів як у запереченні на апеляційну скаргу, так і в засіданні суду апеляційної інстанції.
Вирішуючи питання щодо дослідження доказів, які без поважних причин не подавалися до суду першої інстанції, апеляційний суд повинен врахувати як вимоги частини першої статті 44 ЦПК України щодо зобов`язання особи, яка бере участь у справі, добросовісно здійснювати свої права та виконувати процесуальні обов`язки, так і виключне значення цих доказів для правильного вирішення справи.
Оскільки Акт здачі-прийняття робіт №197 від 09 березня 2021 року має виключне значення для правильного вирішення справи (встановлення розміру матеріального збитку, завданого власникові автомобіля «Audi A3», д.н.з. НОМЕР_3 ), суд апеляційної інстанції приймає даний доказ до розгляду. 
Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 22 ЦК України реальними збитками є втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права.
Згідно з п. 2.4 Методики товарознавчої експертизи та оцінки колісних транспортних засобів вартість матеріального збитку (реальні збитки) визначається як вартісне значення витрат, яких зазнає власник у разі пошкодження або розукомплектування колісного транспортного засобу, з урахуванням фізичного зносу та витрат, яких зазнає чи може зазнати власник для відновлення свого порушеного права користування КТЗ (втрати товарної вартості).
Відповідно до п. 8.3 Методики вартість матеріального збитку визначається як сума вартості відновлювального ремонту з урахуванням значення коефіцієнта фізичного зносу складників КТЗ та величини втрати товарної вартості.
Отже, за змістом указаних положень законодавства величина втрати товарної вартості входить до вартості матеріального збитку (реальних збитків).
Пунктом 1.6 Методики визначено, що величина втрати товарної вартості - це умовна величина зниження ринкової вартості КТЗ, відновленого за нормативними вимогами після пошкодження, порівняно з ринковою вартістю подібного непошкодженого КТЗ.
Пунктом 8.6 Методики передбачено два випадки, коли в разі пошкодження КТЗ і відповідного ремонту виникає фізичний знос, яким характеризується величина втрати товарної вартості: 1) унаслідок передчасного погіршення товарного (зовнішнього) вигляду; 2) унаслідок зниження міцності чи довговічності окремих елементів складових частин, захисних властивостей покриттів або застосування для ремонту складових частин, які були в ужитку чи в ремонті.
Отже, показник передчасного погіршення товарного (зовнішнього) вигляду транспортного засобу є однією зі складових показника величини втрати товарної вартості транспортного засобу.
Втрата товарної вартості транспортного засобу розглядається в Методиці як економічне поняття, що охоплює, серед іншого, і втрату товарного (зовнішнього) вигляду.
Ураховуючи зміст викладеного, втрату товарної вартості можна визначити як зменшення вартості транспортного засобу, викликане передчасним погіршенням товарного (зовнішнього) вигляду автомобіля та (або) його експлуатаційних якостей у результаті зниження міцності чи довговічності окремих деталей, вузлів й агрегатів, з`єднань і захисних властивостей покриттів унаслідок ДТП і подальшого ремонту. Передчасні зміни геометричних параметрів, фізико-хімічних властивостей, конструктивних матеріалів і характеристик інших процесів транспортного засобу, які є результатом проведення окремих видів ремонтних робіт, призводять до погіршення зовнішнього (товарного) вигляду, функціональних та експлуатаційних характеристик і зниження безвідмовності й довговічності транспортного засобу. Втрата товарного (зовнішнього) вигляду транспортного засобу є однією з причин фізичного зносу (у разі пошкодження КТЗ і відповідного ремонту), яким характеризується величина втрати товарної вартості.
Економічна характеристика втрати товарного вигляду дозволяє віднести витрати на його відновлення до конкретних виявів реальних збитків.
Відповідно до пункту 8.6.1 Методики величина втрати товарної вартості нараховується у разі потреби проведення ремонтних робіт з відновлення пошкоджених складових частин усіх типів КТЗ.
Відновлювальний ремонт (або ремонт) - це комплекс операцій щодо відновлення справності або роботоздатності КТЗ чи його складника(ів) та відновлення їхніх ресурсів. Ремонт здійснюється методами відновлення чи заміни складових частин. Складова частина КТЗ (складник) - деталь, складова одиниця чи комплектувальний виріб, які відповідають вимогам конструкторської документації (пункт 1.6 Методики).
Тобто величина втрати товарної вартості нараховується в разі потреби проведення ремонтних робіт, що здійснюються як методами відновлення, так і методами заміни пошкодженої: деталі, складової одиниці чи комплектувального виробу, які відповідають вимогам конструкторської документації, усіх типів КТЗ.
Пунктом 8.6.2 Методики визначено вичерпний перелік випадків, коли величина втрати товарної вартості КТЗ не нараховується, зокрема в разі заміни окремих складників, що не потребують фарбування та не погіршують зовнішній вигляд КТЗ (скло, фари, бампери, декоративні накладки, пневматичні шини, зовнішня і внутрішня фурнітура тощо) (підпункт «е»).
Отже, нарахування втрати товарної вартості передбачено, коли провадиться ремонт окремих деталей, вузлів і агрегатів, а також у разі заміни деталей, якщо це впливає на зовнішній вигляд й експлуатаційні якості транспортного засобу. Втрата товарної вартості не нараховується у разі заміни деталей, вузлів і агрегатів, що не потребують фарбування, за умови, що це не впливає на зовнішній вигляд й експлуатаційні якості автомобіля (заміна двигуна на новий, заміна фар, ліхтарів, скла, шин тощо). Якщо ж у разі заміни деталей, вузлів і агрегатів буде потрібне фарбування, то за умови, що це впливає на зовнішній вигляд транспортного засобу, втрата товарної вартості нараховується.
Так, у звіті Звіту №07/77.08.20 про оцінку вартості матеріального збитку від 11 серпня 2020 року зазначено, що величина втрати товарної вартості транспортного засобу становить 27 694 грн 33 коп.
Необхідність нарахування величини втрати товарної вартості також підтверджується Актом здачі-прийняття робіт №197 від 09 березня 2021 року.
Отже, різниця між фактичним розміром завданої шкоди і сумою виплаченого страхового відшкодування становить 392 976 грн 33 коп. (494 282 грн + 27 694 грн 33 коп. - 129 000 грн = 392 976 грн 33 коп.)
Також з ОСОБА_1 підлягають до стягнення витрати на оплату послуг ТОВ «Ауді-Центр Київ» у розмірі 1245 грн та витрати на оплату послуг ФОП ОСОБА_3 по визначенню матеріального збитку автомобіля у розмірі 3 000 грн, оскільки такі витрати є витратами, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права, що відповідає положенням п. 1 ч. 2 ст. 22 ЦК України.
У позовній заяві ОСОБА_2 просила стягнути моральну шкоду, яку вона оцінює у 50 000 грн.
За змістом ч. 2 ст. 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті. Моральна шкода відшкодовується незалежно від вини органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим, органу місцевого самоврядування, фізичної або юридичної особи, яка її завдала: якщо шкоди завдано каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю фізичної особи внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки.
Тлумачення статей 11 та 1167 ЦК України дозволяє зробити висновок, що підставою виникнення зобов`язання про компенсацію моральної шкоди є завдання моральної шкоди іншій особі.
Статтею 23 ЦК України передбачено, що особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; 2) душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.
Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.
Відповідно до пункту 3 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року №4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб.
Моральна шкода може полягати, зокрема: у приниженні честі, гідності, престижу або ділової репутації, моральних переживаннях у зв`язку з ушкодженням здоров`я, у порушенні права власності (в тому числі інтелектуальної), прав, наданих споживачам, інших цивільних прав, у зв`язку з незаконним перебуванням під слідством і судом, у порушенні нормальних життєвих зв`язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків.
Згідно роз`яснень, наданих у пунктах 5, 9 вищезазначеної постанови Пленуму Верховного Суду України, відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору.
Розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану. 
При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості.
Визначаючи розмір відшкодування моральної шкоди ОСОБА_2 , суд першої інстанції врахував глибину та тривалість моральних страждань позивача, яких вона зазнала внаслідок дорожньо-транспортної пригоди та пошкодження її транспортного засобу, та із застосуванням принципів розумності і справедливості прийшов до обґрунтованого висновку про стягнення з ОСОБА_1 5 000 грн на відшкодування моральної шкоди.
Не заслуговують на увагу доводи апелянта, що дана справа не є малозначною, у зв`язку з чим суд першої інстанції помилково розглянув її у порядкуспрощеного позовного провадження, оскільки ціна позову в даній справі становить 454 849 грн 57 коп., що не перевищує 250 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.
Разом з тим, заслуговують на увагу доводи апелянта, що справу розглянуто судом першої інстанції за відсутності належним чином повідомленого відповідача, що згідно ч. 3 ст. 376 ЦПК України є підставою для скасування рішення суду.
Пунктом 2 частини третьої статті 3 ЦПК України визначено, що основними засадами (принципами) цивільного судочинства є, зокрема рівність усіх учасників судового процесу перед законом та судом.
Відповідно до п. 8 ч. 2 ст. 187 ЦПК України про прийняття позовної заяви до розгляду та відкриття провадження у справі суд постановляє ухвалу, в якій зазначаються, зокрема, строк для подання відповідачем відзиву на позов.
Згідно із ст. 277 ЦПК України питання про розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження суд вирішує в ухвалі про відкриття провадження у справі.
За положеннями ст. 190 ЦПК України ухвала про відкриття провадження у справі надсилається учасникам справи, а також іншим особам, якщо від них витребовуються докази, в порядку, встановленому статтею 272 цього Кодексу. Одночасно з копією ухвали про відкриття провадження у справі учасникам справи надсилається копія позовної заяви з копіями доданих до неї документів.
Відповідно до ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.
Європейський суд з прав людини неодноразово звертав увагу, що принцип рівності сторін вимагає надання кожній стороні розумної можливості представляти свою справу за таких умов, які не ставлять її у явно гірше становище порівняно з протилежною стороною.
Так, Європейський суд з прав людини зазначив, що загальна концепція справедливого судового розгляду, яка охоплює фундаментальний принцип змагальності процесу, вимагає, щоб особу, щодо якої порушено провадження, було поінформовано про цей факт. Принцип рівності сторін вимагає надання кожній стороні розумної можливості представляти свою справу за таких умов, які не ставлять її у явно гірше становище порівняно з протилежною стороною. Кожній стороні має бути забезпечена можливість ознайомитись із зауваженнями або доказами, наданими іншою стороною, у тому числі із апеляційною скаргою іншої сторони, та надати власні зауваження з цього приводу. Під загрозою стоїть упевненість сторін у функціонуванні правосуддя, яке ґрунтується, inter alia, на усвідомленні того, що вони мали змогу висловити свою позицію щодо кожного документа в матеріалах справи. Тому на національні суди може покладатися обов`язок з`ясувати, чи були судові повістки або інші документи завчасно отримані сторонами, та, у разі потреби, зафіксувати таку інформацію у тексті рішення. У разі невручення стороні належним чином судових документів вона може бути позбавлена можливості захищати себе у провадженні (KHARCHENKO v. UKRAINE, № 37666/13, § 6, 7, ЄСПЛ, від 03 жовтня 2019 року).
Встановлено, що ухвалою Дарницького районного суду м. Києва від 21 грудня 2020 року відкрито провадження в справі, повідомлено сторони про розгляд справи за правилами спрощеного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами. В ухвалі зазначено, зокрема, що не пізніше п`ятнадцяти днів з дня отримання копії ухвали про відкриття провадження, копії позовної заяви та додатків до неї, до початку розгляду справи по суті, відповідач має право надіслати відзив на позовну заяву і всі письмові та електронні докази (які можливо доставити до суду), висновки експертів і заяви свідків, що підтверджують заперечення проти позову до суду з підтвердженням направлення позивачу копії відзиву та доданих до нього документів. (а.с. 44)
Супровідним листом від 21 грудня 2020 року відповідачу ОСОБА_1 направлено копію ухвали Дарницького районного суду м. Києва від 21 грудня 2020 року та копію позовної заяви з додатками до неї. (а.с. 45)
Матеріали справи не містять відомостей про отримання ОСОБА_1 копії ухвали Дарницького районного суду м. Києва від 21 грудня 2020 року та копію позовної заяви з додатками до неї.
Конверт, направлений на адресу: АДРЕСА_2 , повернувся з відміткою «адресат відсутній за вказаною адресою». (а.с. 48)
При цьому, судом першої інстанції зроблено запит про реєстрацію місця проживання ОСОБА_1 та зазначено про останнє відоме місце проживання: АДРЕСА_2 . (а.с. 36)
За відомостями електронного реєстру територіальної громади м. Києва «ГІОЦ/КМДА» Кліпацький Д.О. у м. Києві не значиться. (а.с. 37)
До апеляційної скарги ОСОБА_1 додано копію паспорта, згідно якого зареєстрованим місцем його проживання є АДРЕСА_1 . (а.с. 64)
Згідно з ч. 1 ст. 8 ЦПК України ніхто не може бути позбавлений права на інформацію про дату, час і місце розгляду своєї справи або обмежений у праві отримання в суді усної або письмової інформації про результати розгляду його судової справи.
Зазначене позбавило відповідача можливості надати відзив на позовну заяву, а суд першої інстанції це позбавило обов`язку надати оцінку доводам й обґрунтуванням відзиву, тому суд не виконав свого зобов`язання стосовно дотримання закріпленого у ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод принципу рівності сторін.
Відповідно до п. 3 ч. 3 ст. 376 ЦПК України порушення норм процесуального права є обов`язковою підставою для скасування судового рішення суду першої інстанції та ухвалення нового судового рішення, якщо справу (питання) розглянуто судом за відсутності будь-якого учасника справи, не повідомленого належним чином про дату, час і місце засідання суду (у разі якщо таке повідомлення є обов`язковим), якщо такий учасник справи обґрунтовує свою апеляційну скаргу такою підставою.
Оскільки оскаржуване рішення суду першої інстанції постановлене без додержанням норм процесуального права щодо належного повідомлення відповідача про відкриття провадження та розгляд справи за правилами спрощеного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, суд апеляційної інстанції приходить до висновку про наявність підстав для його скасування та ухвалення нового судового рішення про часткове задоволення позову.
Згідно з ч. ч. 1, 10, 13 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. 
При частковому задоволенні позову, у випадку покладення судових витрат на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, суд може зобов`язати сторону, на яку покладено більшу суму судових витрат, сплатити різницю іншій стороні.
Якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.
Враховуючи ціну позову та пропорційність задоволених позовних вимог, з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 підлягає стягненню судовий збір за подання позовної заяви у розмірі 4022 грн 22 коп., а з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 - судовий збір за подання апеляційної скарги в розмірі 114 грн 43 коп.
З урахуванням викладеного, суд апеляційної інстанції на підставі ч. 10 ст. 141 ЦПК України стягує із ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 різницю понесених судових витрат у розмірі 3 907 грн 79 коп.
Керуючись ст. ст. 268, 367, 368, 376, 383, 384 ЦПК України, суд,-
 
ПОСТАНОВИВ:
 
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.
Рішення Дарницького районного суду м. Києва від 01 лютого 2021 року скасувати та ухвалити нове судове рішення.
Позов ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, задовольнити частково.
Стягнути з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 матеріальну шкоду, завдану внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, в розмірі 392 976 грн 33 коп., витрати на оплату послуг за огляд пошкоджень автомобіля в розмірі 1245 грн, витрати на оплату послуг за визначення матеріального збитку автомобіля в розмірі 3 000 грн, моральну шкоду в розмірі 5 000 грн, а всього - 402 221 грн 33 коп.
У задоволенні решти позовних вимог відмовити.
Стягнути з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 судовий збір у розмірі 3 907 грн 50 коп.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, однак може бути оскаржена протягом 30 днів з дня складення повного судового рішення безпосередньо до Верховного Суду.
Повний текст постанови складено 20 жовтня 2021 року.
 
Головуючий                                                                           Д.Р. Гаращенко

Судді                                                                                      О.І. Сліпченко

                                                                                                 Л.П. Сушко