Справа № 450/385/20                                Головуючий у 1 інстанції: Добош Н.Б. 
Провадження № 22-ц/811/2618/21                        Доповідач в 2-й інстанції: Мельничук О. Я. 
Категорія:35

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ 

11 листопада 2021 року Львівський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
головуючого судді Мельничук О.Я., 
суддів Ванівського О.М., Крайник Н.П.
при секретарі Ждан К.О.
з участю представника позивача ОСОБА_1 - ОСОБА_2 , відповідача ОСОБА_3 - ОСОБА_4 

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові цивільну справу за апеляційною скаргою  ОСОБА_1 на рішення Пустомитівського районного суду Львівської області від 11 травня 2021 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про розірвання договору довічного утримання, -

В С Т А Н О В И В :

В січні 2020 року позивач звернувся до суду із позовною заявою про розірвання договору довічного утримання. 
Вказує, що 12.12.2018р. між ним та відповідачем ОСОБА_3 укладено договір довічного утримання та догляду, відповідно до якого позивач передав у власність відповідачки належну йому земельну ділянку площею 0,0476 га, що знаходиться у с.Раковець Пустомитівського району Львівської області, кадастровий номер 4623685600:01:002:0368, а ОСОБА_3 зобов`язалась забезпечувати ОСОБА_1 утриманням та доглядом довічно. Згідно умов договору відповідачка зобов`язалась надавати позивачу довічне матеріальне забезпечення в натурі у вигляді житла, харчування, а також догляд і необхідну допомогу. Також відповідачка зобов`язалась у разі смерті позивача поховати його. Окрім того умовами договору передбачено, що грошова оцінка матеріального забезпечення, яке щомісячно має надаватись ОСОБА_1 складає 3000 грн. та така оцінка підлягає індексації у порядку, встановленому законом. Відповідачка договірні умови не виконує, зокрема, житлом ОСОБА_3 позивача не забезпечила, жодного разу не навідувала, не телефонувала щоб дізнатись про його стан. Навіть коли позивач перебував на стаціонарному лікуванні відповідачка ні разу не навідувала позивача, не цікавилась станом його здоров`я, не купувала ліків. Позивач є інвалідом другої групи і має ряд хронічних захворювань. Усвідомлюючи цей факт позивач уклав спірний договір з метою отримання необхідної йому допомоги та турботи. Являючись самотньою людиною, тому догляд, фізична допомога для нього в якійсь мірі є важливішою за матеріальне забезпечення. Більше чотирьох місяців ОСОБА_3 не надсилає матеріальної допомоги, яка є необхідною, оскільки пенсії не вистачає щоб забезпечити себе харчуванням та купувати всі необхідні ліки. Оскільки в силу віку та стану здоров`я позивач не може сам себе забезпечувати та доглянути, а ОСОБА_3 всупереч договору такої допомоги не надає, позивач проживає разом з ОСОБА_5 в її житлі, вона забезпечує позивача харчуванням, доглядом, купує необхідні ліки за власні кошти, сукупна вартість яких сягає 18 000 грн. Укладаючи договір, позивач розраховував на виконання з боку відповідачки зобов`язань у вигляді довічного утримання, наданні житла, сплати комунальних платежів по квартирі/будинку, де проживає відчужувач, надання необхідного щоденного харчування, надання побутових послуг з прання, прибирання квартири, послуги перукаря, забезпечення зв`язком, а у випадку погіршення стану здоров`я – забезпечення належними лікувальними засобами. Грошова оцінка матеріального забезпечення визначена сторонами в розмірі 3000 грн. Оскільки відповідачка з моменту укладення договору довічного утримання та догляду від 12.12.2018р. не виконує його істотні умови, внаслідок чого порушується право на достатній життєвий рівень, що включає в себе достатнє харчування, одяг та житло, та враховуючи наведені факти, позивач вважає, що в зв`язку із невиконанням набувачем своїх обов`язків, наявні підстави для розірвання такого договору. На підставі наведеного просить заявлені позовні вимоги задоволити.

Рішенням Пустомитівського районного суду Львівської області від 11 травня 2021 року відмовлено в задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про розірвання договору довічного утримання укладеного 12.12.2018 року між ОСОБА_1 до ОСОБА_3 , посвідченого приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу Львівської області Кулиняк І.Я., зареєстрованим в реєстрі № 4099.

Рішення суду в апеляційному порядку оскаржив позивач -  ОСОБА_1 . Вважає рішення суду незаконним та таким, що не відповідає обставинам справи. Зазначає, про невідповідність висновку суду, стосовно виконання відповідачкою договірного обов`язку по забезпеченню позивача в натурі у вигляді житла, а також невиконання відповідачем договірних обов`язків по забезпеченню позивача харчуванням, доглядом, необхідною допомогою та щомісячним матеріальним забезпеченням.

В апеляційній скарзі просить скасувати рішення Пустомитівського районного суду Львівської області від 11 травня 2021 року та ухвалити нове яким, позов задоволити.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення учасників справи, перевіривши матеріали справи, законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга  ОСОБА_1 до задоволення не підлягає із наступних підстав.

Згідно з ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.
На підставі ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.
Відповідно до ст.263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в Постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Колегія суддів приходить до висновку, що рішення суду першої інстанції таким вимогам відповідає.
Ухвалюючи рішення про відмову в задоволенні позову, суд виходив з недоведеності невиконання або неналежного виконання відповідачем своїх обов`язків за договором довічного утримання. 
З такими висновками колегія суддів погоджується з наступних підстав.
12 грудня 2018р. між ОСОБА_1 та ОСОБА_3 було укладено договір довічного утримання та догляду, посвідченого приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу Кулиняк І.Я., номер 4099.
Згідно пункту 6 Договору, ОСОБА_3 зобов`язалась надавати ОСОБА_1 довічне матеріальне забезпечення в натурі у вигляді житла, харчування, а також догляд і необхідну допомогу. Також відповідач зобов`язалась у разі смерті позивача поховати його.
Пунктом 7 даного Договору, сторони визначили грошову оцінку матеріального забезпечення, яке щомісячно має надаватись ОСОБА_1 у розмірі 3000,00 грн. та така оцінка підлягає індексації у порядку, встановленому законом.
За умовами Договору довічного утримання ОСОБА_1 передав у власність ОСОБА_3 належну йому на праві власності земельну ділянку площею 0,0476 га, що знаходиться у с.Раковець Пустомитівського району Львівської області, кадастровий номер 4623685600:01:002:0368, а набувачка ОСОБА_3 зазначену земельну ділянку прийняла та зобов`язалась забезпечувати ОСОБА_1 утриманням та доглядом довічно.
Згідно пунку 9 Договору, такий може бути розірваний за рішенням суду на вимогу ОСОБА_1 у разі невиконання або неналежного виконання ОСОБА_3 своїх обов`язків, незалежно від його вини або на вимогу ОСОБА_3 .
Відповідно до положень ст. 744 ЦК України за договором довічного утримання одна сторона передає другій стороні у власність житловий будинок, квартиру або їх частину, інше нерухоме або рухоме майно, взамін чого набувач зобов`язується забезпечувати відчуджувача утриманням та /або/ доглядом довічно. Договір довічного утримання є одностороннім договором, за яким набувачка наділена обов`язками, а відчуджувач правами.
Перелічені в договорі довічного утримання види утримання і догляду мають бути визначені у грошовій оцінці. Розмір утримання та догляду підлягає індексації відповідно до чинного законодавства, оцінка має здійснюватись згідно з цінами, що склалися на ринку товарів та послуг.
Ст.755 ЦК України передбачає підстави розірвання договору довічного утримання, зокрема, з ініціативи відчужувача - це у випадку невиконання або неналежного виконання набувачем своїх обов`язків, незалежно від його вини.
Положення частини першої статті 755 ЦК України не містить визначення неналежного виконання набувачем обов`язків за договором довічного утримання, а тому вирішуючи зазначене питання, суд має враховувати конкретні обставини справи, а також умови договору довічного утримання та положення статті 651 ЦК України, якою визначені загальні підстави для зміни або розірвання договору.
В межах виконання Договору довічного утримання від 12.12.2018 року сторонами було оформлено розписки про отримання грошових коштів: 08.12.2018 р. - 3000, 00 грн., 20.01.2019 р. – 3000, 00 грн.; 07.01.2019 р. – 1300,00грн. (заправка); 01.02.2019 р. – 3700,00 грн.; 27.02.2019 р. – 3700,00 грн.; 04.04.2019 р. – 3700, 00грн.; 02.05.2019 р. – 3700, 00грн.; 12.05.2019 р. – 1750, 00грн (заправка); 03.06.2019 р. – 3700, 00грн.; 29.06.2019р. – 3700,00 грн.; 01.08.2019 р. – 3700, 00 грн.; 15.08.2019 р. – 700, 00 грн.; 02.09.2019 р. – 3700,00грн.; 25.09.2019 р. – 4200, 00 грн. (заправка); 04.10.2019 р. – 3700, 00 грн.
Із наданих відповідачем квитанцій про банківські перекази вбачається, що за час виконання умов договору довічного утримання вона здійснила грошові перекази: згідно квитанції від 04.02.2020р. 2985,00 грн., згідно квитанції від 03.03.2020 року - 2039,75 грн., згідно квитанції від 04.04.2020р. 3000,00грн.; згідно квитанції від 02.05.2020 року 2985,00 грн., згідно квитанції від 03.06.2020р. 2985,00 грн., згідно квитанції від 03.07.2020р. 3084,50 грн.
З представлених документів вбачається, що у період з грудня 2018р. по липень 2020р. ОСОБА_3 оплачено позивачу матеріальне забезпечення у розмірі 60628,75 грн., що з розрахунку на місяць складає 3 031, 44 грн.
Згідно пункту 6 Договору довічного утримання та догляду, відповідач зобов`язалась надавати ОСОБА_1 довічне матеріальне забезпечення в натурі у вигляді житла.
У судовому засіданні суду першої інстанції представник позивача вказав, що при укладенні договору під житлом ОСОБА_1 розумів будь-яке житло, яке належить відповідачу, та яке буде надане йому для проживання, крім будинку, який знаходиться на земельній ділянці, яка була предметом Договору довічного утримання та догляду. Конкретного житла не вказував.
Натомість, відповідачка, вказала, що при укладенні договору житло, яке надається ОСОБА_1 згідно умов договору є житловий будинок, який розташований на земельній ділянці площею 0,0476 га, що знаходиться у с.Раковець Пустомитівського району Львівської області, кадастровий номер 4623685600:01:002:0368 та згідно умов Договору довічного утримання та догляду передана позивачем відповідачці.
Встановлено, що позивач проживає у будинку, який розташований на земельній ділянці площею 0,0476 га, що знаходиться у с. Раковець, Пустомитівського району, Львівської області, кадастровий номер 4623685600:01:002:0368. Також цю обставину підтвердили свідки ОСОБА_6 , ОСОБА_5 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 . Також свідки вказали, що ОСОБА_1 періодично проживав у АДРЕСА_1 за місцем проживання ОСОБА_5 , а також періодично навідувався та проживав у будинку в с. Раковець.
Згідно показів свідків даних в суді першої інстанції ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , останні підтвердили надання необхідної допомоги, догляду та продуктів харчування ОСОБА_1 , зі сторони відповідачки ОСОБА_3 .
Представник позивача наголошував, що ОСОБА_1 перебував на стаціонарному лікуванні у лютому 2019р. та у цей період відповідачка його не провідувала, не здійснювала догляд у лікарні, не оплачувала ліки. З цього приводу свідок ОСОБА_5 вказала, що у лютому 2019р. ОСОБА_1 протягом двох тижнів перебував у лікарні та свідок здійснювала догляд, купувала необхідні ліки.
Судом встановлено, що у період з 17.02.2019р. по 28.02.2019р. ОСОБА_1 перебував на стаціонарному лікуванні, що підтверджується випискою із медичної картки амбулаторного (стаціонарного) хворого № 4881. Згідно власноручної розписки ОСОБА_1 отримав від ОСОБА_3 27.02.2019 р. грошові кошти у розмірі 3 700, 00 грн. З приводу недостатності коштів чи інших зауважень щодо виконання договору довічного утримання ОСОБА_1 при отриманні коштів у цей період відміток щодо цього розписка не містить.
Покликання позивача про невиконання відповідачем зобов`язання щодо сплати комунальних платежів по квартирі /будинку/ не підтверджено будь-якими доказами, відсутні розрахунки щодо наявності заборгованості, окрім того сторонами у договорі довічного утримання та догляду такого зобов`язання не було визначено.
28.04.2020р. позивач звернувся до начальника Пустомитівського району національної поліції із заявою, в якій вказав, що 16.04.2020р. сусідка ОСОБА_3 напала на ОСОБА_5 почала її лупцювати та зверталась до неї з образливими словами. В момент, коли ОСОБА_1 вийшов з кімнати отримав удар в праву щоку, який був направлений в напрямку ОСОБА_15 . З приводу даної події просив вжити заходи щодо ОСОБА_3 10.09.2020р. за даною заявою було внесено відомості до ЄРДР.
Вказані обставини свідчать, що між ОСОБА_1 , ОСОБА_5 та ОСОБА_3 починаючи з квітня 2020 року виникли неприязні відносини, проте, на думку суду першої інстанції, з чим погоджується колегія суддів, це не може вважатися порушення умов Договору довічного утримання та догляду.
Отримання допомоги та догляду з боку ОСОБА_5 , вільний вибір свого місця проживання чи перебування є правом ОСОБА_1 , проте, це не доводить порушення умов Договору довічного утримання з боку відповідачки.
Покази свідків ОСОБА_7 , ОСОБА_16 , ОСОБА_8 та ОСОБА_6 не доводять невиконання зобов`язань за договором довічного утримання з боку відповідачки ОСОБА_3 .
Свобода договору є однією із загальних засад цивільного законодавства (пункт 3 частини першої статті 3 ЦК України).
Згідно зі ст.627 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.
Відповідно до ч. 1 ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх умов договору (ч. 1 ст. 638 ЦК України).
Згідно з ч. 1 ст. 628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.
Тлумачення пункту 1 частини першої статті 755 ЦК України свідчить, що договір довічного утримання (догляду) може бути розірваний за рішенням суду за умови доведення відчужувачем факту порушення набувачем своїх обов`язків за договором довічного утримання (догляду), що може проявлятися у вигляді неповного чи неналежного забезпечення доглядом, допомогою, харчуванням відчужувача або у вигляді повного невиконання вказаних дій.
Частиною другою статті 651 ЦК України визначено, що договір може бути розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом. Істотними є таке порушення стороною договору, коли внаслідок завданої цим шкоди друга сторона значною мірою позбавляється того, на що вона розраховувала при укладенні договору.
Згідно з положень ст.76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.
       Згідно ч.1 ст.77 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.
       Згідно ч.2 ст.78 ЦПК України, обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.
       Статтею 79 ЦПК України передбачено, що достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи.
Згідно норм ст. 80 ЦПК України, достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.
Згідно ч.6 ст. 81 ЦПК України, доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Оцінюючи зібрані докази в їх сукупності, встановлено, що позивача забезпечено житлом, а саме житловим будинком, який розташований на земельній ділянці площею 0,0476 га, що знаходиться у с. Раковець, Пустомитівського району, Львівської області, кадастровий номер 4623685600:01:002:0368.
Покликання представника позивача, що відповідачка малав надати позивачу будь-яке житло, відмінне від вищезазначеного будинку не знайшло свого підтвердження при розгляді справи, умовами договору довічного утримання та догляду такої умови передбачено не було.
Відповідачкою у період з грудня 2018 року по липень 2020 року в повному обсязі виконано умову спірного договору про оплату матеріального забезпечення у розмірі 3000,00грн. із врахуванням індексації.
При розгляді справи стороною позивача ні в суді першої інстанції, ні в суді апеляційної інстанції не доведено істотного порушення умов договору довічного утримання та догляду від 12.12.2018 р., щодо надання довічного матеріального забезпечення в натурі у вигляді житла, харчування, а також догляду і необхідної допомоги, тобто такого порушення, коли внаслідок завданої цим порушенням шкоди, друга сторона значною мірою позбавляється того, на що вона розраховувала при укладенні договору.
Долучені сторонами в суді апеляційної інстанції нові докази, колегія суддів не бере до уваги оскільки такі на момент ухвалення оскаржуваного рішення не існували і таким суд першої інстанції оцінки не давав.

Згідно норм ст. 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

Колегія суддів вважає, що розглядаючи спір районний суд повно і всебічно дослідив і оцінив обставини по справі, надані сторонами докази, правильно визначив юридичну природу спірних правовідносин і закон, який їх регулює.

Доводи апеляційної скарги  ОСОБА_1 жодним чином висновків суду першої інстанції не спростовують, а тому, апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а рішення Пустомитівського районного суду Львівської області від 11 травня 2021 рокузалишити без змін.

Керуючись ст.ст. 367, 368, п.1 ч.1 ст. 374, ст.ст. 375, 381, 382, 384 ЦПК України, суд, 

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу  ОСОБА_1 - залишити без задоволення.
Рішення Пустомитівського районного суду Львівської області від 11 травня 2021 року- залишити без змін. 
Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її постановлення, але може бути оскарженою у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту постанови.
Повний текст постанови складено 29 листопада 2021 року.

Головуючий:                                                О.Я. Мельничук

       Судді:                                                                О.М. Ванівський

                                                                       Н.П. Крайник