КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ  СУД  
Справа № 376/351/21                                                Головуючий 1 інстанція - Коваленко О.М.
Провадження № 22-ц/824/8130/2021                       Доповідач 2 інстанція    - Суханова  Є.М.

 
                                                      П О С Т А Н О В А
                                                       іменем     України
 
06  жовтня  2021  року                                                                   м.Київ
Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати в цивільних справах:
 
            головуючого судді:               Суханової Є.М.,
            суддів:                                     Гаращенка Д.Р., Мостової Г.І.,
            за участю секретаря:            Карпенка В.Р.
 
 розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Київського апеляційного суду цивільну справу за апеляційною скаргою  Товариства з обмеженою відповідальністю «Агрофірма» Березанка», в особі директора Сухенка Олександра Михайловича  на ухвалу Сквирського   районного суду Київської області  від 23 березня  2021 року про забезпечення позову  по справі за позовом  ОСОБА_1  до Товариства з обмеженою відповідальністю "Агрофірма Березанка" про визнання недійсною додаткової угоди до договору оренди земельної ділянки з витребуванням її з чужого незаконного володіння,-
 
                                                              ВСТАНОВИЛА:
 
      В лютому 2021 року  ОСОБА_1   звернулося до Сквирського   районного суду Київської області  з позовом до Товариство з обмеженою відповідальністю "Агрофірма Березанка"  про визнання недійсною додаткової угоди до договору оренди земельної ділянки з витребуванням її з чужого незаконного володіння.
Разом з позовом представник позивача ОСОБА_1 - адвокат Приймак Олександр Юрійович звернувся із заявою про забезпечення позову, яку обґрунтовував тим, що   ОСОБА_2 на праві приватної власності володіє земельною ділянкою кадастровий номер 3224081500:03:004:0002, площею 3,3810 га, цільове призначення - для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, розташованою в межах земель Горобїївської сільської ради Сквирського району Київської області, що підтверджується державним актом на право власності на земельну ділянку серії КВ №017561 від 31.03.2004 року.
20 серпня 2013 року між товариством з обмеженою відповідальністю «Агрофірма «Березанка» як Орендарем та ОСОБА_2 як Орендодавцем укладено Договір №28 оренди земельної ділянки кадастровий номер 3224081500:03:004:0002 для ведення товарного сільськогосподарського виробництва загальною площею 3,381 га.
23 листопада 2020 року Позивач отримав витяг з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, з якого дізнався про зареєстроване за ТОВ «Агрофірма «Березанка» десятирічне право оренди вказаної земельної ділянки на підставі невідомої йому додаткової угоди від 21.11.2017року  до вказаного договору оренди.
Оскільки ця додаткова угода ОСОБА_2 не укладалась, будь-яка додаткова угода від 21.11.2017 ним не підписувалась, десятирічний строк оренди його земельної ділянки з ним ані усно, ані письмово ніким не погоджувався, 21.01.2021 до Єдиного реєстру досудових розслідувань внесено відомості за № 12021115260000014 про вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 190 КК України.
Вказував, що незабезпечення позову унеможливіть виконання рішення суду в разі задоволення позовних вимог, оскільки за правилами зазначених норм діючого законодавства обробка землі і посів на ній ТОВ «Агрофірма «Березанка» відповідних культур вимагатиме подальшого фактичного користування відповідачем земельної ділянки ОСОБА_2 до моменту збору з неї сільськогосподарської продукції, що у свою чергу грубо порушить право ОСОБА_2 на вільне розпорядження своїм майном, у тому числі шляхом самостійного вирощування на власних землях сільськогосподарських культур.
Тому, просив задовольнити його заяву про забезпечення позову шляхом заборони відповідачу та іншим особам вчиняти дії та виконувати будь-які роботи щодо предмета спору, а саме заборонити відповідачу та іншим особам вчиняти будь-які дії та виконувати будь-які роботи, пов`язані з обробкою ґрунту (оранка, культивування, внесення мінеральних добрив та засівання площ сільськогосподарськими культурами тощо) та використанням належної ОСОБА_2 земельної ділянки кадастровий номер 3224081500:03:004:0002, площею 3,3810 га.
Ухвалою Сквирського   районного суду Київської області  від 23 березня  2021  року клопотання представника позивача ОСОБА_1 - адвоката Приймака Олександра Юрійовича про забезпечення позову у справі за позовом  ОСОБА_1 до Товариство з обмеженою відповідальністю «АГРОФІРМА «БЕРЕЗАНКА» про визнання недійсною додаткової угоди до договору оренди земельної ділянки з витребовуванням її з чужого незаконного володіння- задоволено.
Заборонено Товариству з обмеженою відповідальністю «АГРОФІРМА «БЕРЕЗАНКА» та іншим особам вчиняти дії, спрямовані на виконання будь-якої роботи щодо предмета спору, а саме заборонити відповідачу та іншим особам вчиняти будь-які дії та виконувати будь-які роботи, пов`язані з обробкою ґрунту (оранка, культивування, внесення мінеральних добрив та засівання площ сільськогосподарськими культурами тощо) та використанням належної ОСОБА_2 земельної ділянки кадастровий номер 3224081500:03:004:0002, площею 3,3810 га.
Не погоджуючись з ухвалою суду першої інстанції, апелянт відповідач Товариства з обмеженою відповідальністю «Агрофірма» Березанка», в особі директора Сухенка Олександра Михайловича подав апеляційну скаргу, в якій посилаючись на її незаконність та необґрунтованість, постановлену з порушенням норм процесуального права, просить скасувати ухвалу суду першої інстанції  постановити нову, якою відмовити у задоволені клопотання представника позивача ОСОБА_1 - адвоката Приймака Олександра Юрійовича про забезпечення позову.
В обґрунтування доводів апеляційної скарги зазначає, що  суд першої інстанції при вирішенні питання про забезпечення позову має брати до уваги інтереси не тільки позивача, а й інших осіб, права яких можуть бути порушені у зв`язку із застосуванням відповідних заходів.
Вказує, що у свої заяві про забезпечення позову  позивачем зазначені лише припущення щодо ймовірності вчинення відповідачем дій, якими на думку позивача, несуть в собі загрозу не виконання або утруднення виконання можливого рішення суду, а обґрунтування заяви про забезпечення позову обставинами та відповідними доказами відсутні. 
Окрім того, зазначає, що  судом першої інстанції при винесенні оскаржуваної ухвали не було враховано, що вжиті таким способом заходи забезпечення позову фактично підміняють собою судове рішення у справі та вирішує позовні вимоги до розгляду по суті.
Вказує, що вказані представником позивача  обставини, щодо визнання додаткової угоди недійсною є передчасними й не можуть вважатись підставою для вжиття заходів забезпечення позову, оскільки вони підлягають оцінці під час судового розгляду справи по суті вимог.  
Перевіривши законність і обґрунтованість ухвали суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, апеляційний суд вважає за необхідне апеляційну скаргу задовольнити, виходячи з наступного.
Постановляючи ухвалу про задоволення заяви про забезпечення позову позивачу ОСОБА_3 у у справі за позовом  ОСОБА_1 до Товариство з обмеженою відповідальністю «АГРОФІРМА «БЕРЕЗАНКА» про визнання недійсною додаткової угоди до договору оренди земельної ділянки з витребовуванням її з чужого незаконного володіння, суд першої інстанції виходив з того, що між сторонами дійсно виник спір і існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову.
Натомість, з такою процесуальною позицією суду першої  інстанції не може погодитись колегія суддів, бо вона зроблена без урахування дійсних обставин справи.
Відповідно до ст. 149 ЦПК України суд за заявою осіб, які беруть участь у справі, може вжити заходи забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.
Метою забезпечення позову є вжиття судом, у провадженні якого знаходиться справа, заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача від можливих недобросовісних дій із боку відповідача з тим, щоб забезпечити позивачу реальне та ефективне виконання судового рішення, якщо воно буде прийняте на користь позивача, в тому числі задля попередження потенційних труднощів у подальшому виконанні такого рішення.
Забезпечення позову по суті - це обмеження суб`єктивних прав, свобод та інтересів відповідача або пов`язаних із ним інших осіб в інтересах забезпечення реалізації в майбутньому актів правосуддя і задоволених вимог позивача (заявника). 
При розгляді заяви про забезпечення позову, суд має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконанню чи утрудненню виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулась з такою заявою, позовним вимогам.
Тобто, колегія суддів бере до уваги ту обставину, що суд першої інстанції постановляючи ухвалу про задоволення заяви про забезпечення позову  ОСОБА_1   у  цивільній справі за позовом  ОСОБА_1  до Товариства з обмеженою відповідальністю "Агрофірма Березанка" про визнання недійсною додаткової угоди до договору оренди земельної ділянки з витребуванням її з чужого незаконного володіння, обмежився описовою частиною та зазначенням закону, який регулює вирішення заяви про забезпечення позову. 
Окрім того, обставини, щодо визнання додаткової угоди недійсною є передчасними й не можуть вважатись підставою для вжиття заходів забезпечення позову, оскільки вони підлягають оцінці під час судового розгляду справи по суті вимог.   Натомість, суд першої інстанції не зазначив мотивів, з яких дійшов висновку про необхідність задоволення заяви про забезпечення позову.
Отже, доводи апеляційної скарги про необґрунтованість ухвали суду є правомірними.
Відповідно до п. 1, 4, 7 ч. 1 ст. 150 ЦПК України позов забезпечується накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачеві і знаходяться у нього чи в інших осіб; забороною іншим особам вчиняти дії щодо предмета спору або здійснювати платежі, або передавати майно відповідачеві чи виконувати щодо нього інші зобов`язання; передачею речі, яка є предметом спору, на зберігання іншим особам, які не мають інтересу в результаті вирішення спору.
Частиною 3 ст. 150 ЦПК України передбачено, що заходи забезпечення позову, крім арешту морського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги, мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.
Згідно з частиною першою статті 151 ЦПК України у заяві про забезпечення позову повинно бути зазначено предмет позову та обґрунтування необхідності забезпечення позову; захід забезпечення позову, який належить застосувати, з обґрунтуванням його необхідності.
Співмірність передбачає співвідношення судом негативних наслідків від вжиття заходів до забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати в результаті невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, вартості майна, на яке він заявляє клопотання накласти арешт, чи майнових наслідків заборони відповідачу здійснювати певні дії.
У п. 4 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 від 22 грудня 2006 року"Про практику застосування судами процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову" роз`яснено, що розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.
Крім того, пунктами 1-4 вказаної постанови Пленуму Верховного Суду України судам роз`яснено, що при вирішенні питання про забезпечення позову суд здійснює оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття заходів до забезпечення позову з урахуванням адекватності вимог заявника, забезпечення збалансованості інтересів сторін, наявності зв`язку між конкретним заходом до забезпечення позову і предметом позовної вимоги, ймовірності утруднення виконання рішення суду в разі невжиття таких заходів.
Частиною першою статті 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Докази того, що невжиття заходів забезпечення позову якимось чином може ускладнити чи зробити неможливим виконання рішення суду матеріали справи не містять.
Зміст судового рішення свідчить, що суд першої інстанції, задовольняючи заяву, не навів жодних обґрунтованих мотивів з яких він дійшов висновку про існування очевидної небезпеки заподіяння шкоди правам, свободам та інтересам позивача до ухвалення рішення у цивільній справі, для відновлення яких необхідно буде докласти значних зусиль.
Колегія суддів вважає, що при розгляді вказаної заяви, судом першої інстанції не було досліджено обставин, які повинні бути враховані на етапі дослідження заяви про вжиття заходів забезпечення позову, а саме: розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; не враховано співмірність вимог клопотання про забезпечення позову позовним вимогам та обставинам справи.
Крім того, позивачем не надано суду відомостей чи доказів того, що відповідач має намір вчинити дії по відношенню до позивача за час вирішення судом спору про визнання недійсною додаткової угоди до договору оренди земельної ділянки з витребуванням її з чужого незаконного володіння, чи має намір відчужити земельну ділянку, яка належить йому на праві власності, або нанести збитки позивачу, що значно ускладнить виконання рішення суду про визнання недійсною додаткової угоди до договору оренди земельної ділянки. 
Колегія суддів, вважає, що саме лише посилання в заяві на потенційну можливість ухилення відповідача від виконання судового рішення без наведення відповідного обґрунтування не є достатньою підставою для задоволення відповідної заяви про забезпечення позову.
Враховуючи викладене, висновок суду про необхідність задоволення заяви про забезпечення позову  ОСОБА_1 , в особі  адвоката Приймака Олександра Юрійовича шляхом заборони Товариству з обмеженою відповідальністю «АГРОФІРМА «БЕРЕЗАНКА» та іншим особам вчиняти дії, спрямовані на виконання будь-якої роботи щодо предмета спору, належної ОСОБА_2 земельної ділянки кадастровий номер 3224081500:03:004:0002, площею 3,3810 га., є таким, що не відповідає вимогам закону. 
Відповідно до п.2 ч.1 ст.374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.
Згідно ч. 1 ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю та ухвалення нового рішення є: 1) неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; 4) порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.
Розглядаючи заяву про забезпечення позову по суті, суд першої інстанції неповно з`ясував обставини, що мають значення для справи, та прийшов до передчасного висновку про застосування заходів забезпечення позову. 
Керуючись ст.ст. 367, 368, п. 2 ч. 1 ст. 374, ст.ст. 376, 381-384, 386, 389 ЦПК України, апеляційний суд, -
                                                  
                                                        ПОСТАНОВИВ:
   Апеляційну скаргу  Товариства з обмеженою відповідальністю «Агрофірма» Березанка», в особі директора Сухенка Олександра Михайловича  задовольнити.
          Ухвалу  Сквирського   районного суду Київської області  від 23 березня  2021 року скасувати та постановити нову наступного змісту.
           У задоволені клопотання представника позивача  ОСОБА_1  - адвоката Приймака Олександра Юрійовича про забезпечення у  справі за позовом  ОСОБА_1  до  Товариства з обмеженою відповідальністю "Агрофірма Березанка" про визнання недійсною додаткової угоди до договору оренди земельної ділянки з витребуванням її з чужого незаконного володіння - відмовити .
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена протягом  тридцяти днів до суду касаційної інстанції.
Повний текст постанови виготовлений   20  жовтня   2021 року.

 
              Головуючий:                                                         Є.М. Суханова
 
                    Судді:                                                  Д.Р. Гаращенко 
                                                                                 Г.І. Мостова