Головуючий у І інстанції  Диба О.В.	
Провадження №  22-ц/824/9476/2021	 	 	 	                       Доповідач у 2 інстанції  Матвієнко Ю.О.	

 ПОСТАНОВА
 Іменем України 
 
04 листопада2021 року Київський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: 
 
Головуючого судді:     Матвієнко Ю.О.,
суддів:                           Оніщука М.І., Шебуєвої В.А.,
           за участю секретаря:    Ковтун М.В.,
 
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві справу за апеляційною скаргою  ОСОБА_1  на рішення Оболонського районного суду м. Києва від 19 квітня 2021 року у справі за позовом  ОСОБА_2 до ОСОБА_3 , треті особи: Служба у справах дітей Оболонської районної у місті Києві державної адміністрації, Відділ державної реєстрації актів цивільного стану Оболонського районного управління юстиції у місті Києві, про встановлення факту батьківства, стягнення аліментів до досягнення дитиною повноліття, витрат по догляду за вагітністю та утримання дитини,
 
В С Т А Н О В И В :
 
У лютому 2019 року ОСОБА_2 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_1 про встановлення факту батьківства, стягнення аліментів до досягнення дитиною повноліття, витрат по догляду за вагітністю та утримання дитини, обґрунтовуючи свої вимоги тим, що 3-4 червня 2017 року вона познайомилась з відповідачем, з яким перебувала у близьких стосунках. Сторони планували створити сім`ю і навіть подали до органів РАЦСу 15 червня 2017 року заяви про реєстрацію шлюбу, однак в останній момент відповідач відмовився зареєструвати шлюб з позивачем та припинив з нею стосунки. Після цього, 25 липня 2017 року, позивач ОСОБА_4 зареєструвала шлюб з іншим чоловіком - ОСОБА_5 
ІНФОРМАЦІЯ_1 у позивача народилась дитина, ОСОБА_6 , в актовому записі про народження якої батьком було записано чоловіка позивача - ОСОБА_5 , проте 10 вересня 2018 року за рішенням Деснянського районного суду м. Києва відомості про батька дитини ОСОБА_5 виключені з актового запису про народження дитини.
Позивач у позові посилалась на те, що біологічним батьком дитини ОСОБА_6 є відповідач, якому було відомо про вагітність позивача та про своє батьківство. Однак, відповідач не допомагав позивачу у витратах, пов`язаних з вагітністю та пологами, також після народження дитини ОСОБА_1 не надавав матеріальної допомоги на утримання доньки. Відповідач фактично самоусунувся та свідомо ухиляється від виконання своїх батьківських обов`язків.Позивач не має змоги самостійно утримувати дитину, оскільки на даний час не працює та доглядає за дочкою. Відповідач є матеріально забезпеченим та має можливість надавати матеріальну допомогу на утримання доньки, оскільки працює адвокатом, має на праві власності земельну ділянку та садовий будинок у селі Круглик Києво-Святошинського району Київської області, а також володіє автомобілем. 
Обставини вільного способу життя без утворення сім`ї, відсутність тяжкої хвороби та додаткових майнових обов`язків у ОСОБА_1 надають йому можливість мати достойні умови проживання та достатній рівень споживання, які, на думку позивача ОСОБА_2 , дозволяють йому надавати своїй дитині матеріальну допомогу для її розвитку в усіх напрямках життєдіяльності.
Відповідач не одружений, дітей від іншого шлюбу або відносин не має, хронічних або будь-яких тяжких захворювань не має, на його утриманні непрацездатні батьки або інші особи не перебувають. 
Враховуючи викладене, позивач просила суд визнати ОСОБА_1 батьком дитини ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 та внести зміни до актового запису про народження ОСОБА_6 , зазначивши у графі «відомості про батька» - ОСОБА_1 ; стягнути з відповідача аліменти на утримання малолітньої дитини ОСОБА_6 , в розмірі 5000,00 грн. щомісячно, та на своє утримання у розмірі 2 000,00 грн. щомісячно до досягнення дитиною віку 3-х років; стягнути з відповідача витрати на фізичний та духовний розвиток дитини у розмірі 15 000,00 грн. щорічно, а також на лікувально-оздоровчі заходи у розмірі 15 000,00 грн. щорічно; стягнути з відповідача витрати по утриманню дитини за минулий час в розмірі 178 806,69 грн., а також витрати по догляду за вагітністю позивача у період 2017-2018 років у розмірі 83 757,00 грн.
Рішенням Оболонського районного суду м. Києва від 19 квітня 2021 року
позов ОСОБА_2 задоволено частково.
Визнано  ОСОБА_3 ( ІНФОРМАЦІЯ_3 , РНОКПП НОМЕР_1 , АДРЕСА_1 ) батьком дитини ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .
Внесено зміни до актового запису про народження ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 за №636 від 20.03.2018, складеного Відділом державної реєстрації актів цивільного стану Оболонського районного управління юстиції у м. Києві, зазначивши у графі «відомості про батька» - ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 .
Стягнуто з ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_3 , РНОКПП НОМЕР_1 , АДРЕСА_1 ) на користь ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_4 , РНОКПП НОМЕР_2 , АДРЕСА_2 ) аліменти на утримання малолітньої ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , в розмірі 5 000 грн. щомісячно, з їх подальшою відповідною індексацією, починаючи стягнення з 26.02.2019 року та до досягнення дитиною повноліття.
Допущено негайне виконання рішення в частині стягнення платежу (аліментів) за один місяць.
У задоволенні іншої частини позовних вимог відмовлено.
Стягнуто з   ОСОБА_3 ( ІНФОРМАЦІЯ_3 , РНОКПП НОМЕР_1 , АДРЕСА_1 ) на користь  ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_4 , РНОКПП НОМЕР_2 , АДРЕСА_2 ) судовий збір у розмірі 1 536 грн. 80 коп.
Стягнут о з ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_3 , РНОКПП НОМЕР_1 , АДРЕСА_1 ) на користь держави судовий збір у розмірі 768 грн. 40 коп.
Не погоджуючись з рішенням суду в частині розміру стягнутих з нього аліментів, відповідач ОСОБА_1 подав на рішення апеляційну скаргу, у якій, посилаючись на невідповідність висновків суду у цій частині обставинам справи, просив рішення суду скасувати та ухвалити в цій частині нове рішення про стягнення з нього на користь ОСОБА_2 аліментів на утримання малолітньої ОСОБА_8 в розмірі 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 26.02.2019 року та до досягнення дитиною повноліття.
Обґрунтовуючи скаргу, ОСОБА_1 посилався на те, що судом при вирішенні питання про розмір аліментів, які підлягають стягненню, не було встановлено його реальну можливість сплачувати аліменти у розмірі 5 000 грн., що перевищує розмір його офіційного щомісячного доходу - 4 175,00 грн., який він отримує, працюючи у ТОВ Торговий Дім «Газтрім» на посаді юрисконсульта. Це є єдиним видом доходу відповідача, оскільки в інших трудових відносинах він не перебуває. Враховуючи фінансовий стан відповідача, він не в змозі сплачувати фіксовану тверду грошову суму аліментів у розмірі 5 000 грн. щомісячно, а суд першої інстанції, визначивши саме такий розмір аліментів, завідомо поставив відповідача у боргове становище.
У відзиві на апеляційну скаргу, що надійшов від представника позивача ОСОБА_2 - адвоката Левицького В.А., останній проти задоволення скарги заперечив та просив рішення суду залишити без змін, як таке, що постановлене з додержанням норм матеріального та процесуального права.Представник у відзиві посилався, зокрема, на те, що жодних доводів щодо невірного застосування норм матеріального права, неповного з`ясування обставин справи або невідповідності зроблених судом висновків обставинам справи, апеляційна скарга відповідача не містить; доказів на підтвердження неможливості сплачувати аліменти у визначеному судом розмірі як до суду першої, так і до суду апеляційної інстанції, відповідачем не надано; вимоги апеляційної скарги фактично зводяться до переоцінки доказів і незгоди відповідача з судовим рішенням.
В судовому засіданні відповідач ОСОБА_1 апеляційну скаргу підтримав та просив про її задоволення з викладених у ній підстав.
Позивач ОСОБА_2 та її представник - адвокат Левицький В.А., в апеляційному суді проти задоволення скарги відповідача заперечили та просили рішення суду залишити без змін з підстав, викладених у відзиві на скаргу.
Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення учасників процесу, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку про залишення скарги без задоволення, а рішення суду - без змін, виходячи з наступного.
Відповідно до ч.ч.1, 2, 5 ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.  Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обгрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.   
Згідно вимог ч.1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції перевіряє справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Оскільки рішення суду оскаржено відповідачем лише в частині розміру стягнутих з нього на користь позивача аліментів, апеляційний суд згідно ч. 1 ст. 367 ЦПК України перевіряє законність та обґрунтованість рішення лише у цій частині. Рішення суду в іншій частині не є предметом перевірки апеляційного суду. 
Судом першої інстанції встановлено, що позивач ОСОБА_4 та відповідач ОСОБА_1 познайомились 3-4 червня 2017 року та підтримували стосунки до 17 липня 2017 року, коли ОСОБА_1 повідомив ОСОБА_4 про припинення стосунків.
25 липня 2017 року Шевченківським районним у м. Києві відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у м. Києві зареєстровано шлюб між ОСОБА_5 та ОСОБА_9 (том 1, а.с.17).
ІНФОРМАЦІЯ_1 у позивача ОСОБА_2  народилася дитина - ОСОБА_10 . У графі «Відомості про батька» батьком дитини було зазначено чоловіка позивача  ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_5 (том 1, а.с.19-20).
23 листопада 2018 року на підставі рішення Деснянського районного суду м. Києва від 10 вересня 2018 року у справі за №756/3891/18 Оболонським районним у м. Києві відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у м. Києві внесено зміни в актовий запис про народження дитини: по батькові дитини з « ОСОБА_12 » змінено на « ОСОБА_13 », відомості про батька змінено на « ОСОБА_14 » у порядку, визначеному ч. 1 ст. 135 СК України (том 1, а.с.19-21).
Зі змісту рішення Деснянського районного суду м. Києва від 10 вересня 2018 року, яке міститься у відкритому доступі в Єдиному державному реєстрі судових рішень (https://reyestr.court.gov.ua/Review/76995942), вбачається, що позивач обґрунтовувала свої вимоги тим, що 25.07.2017 року між нею та ОСОБА_5 було укладено шлюб. Під час шлюбу ІНФОРМАЦІЯ_6 у неї народилась донька ОСОБА_10 . Позивач при зверненні до суду з позовом про виключення відомостей про батька з актового запису про народження дитини вказувала на те, що біологічне батьківство народженої нею дитини походить не від ОСОБА_5 , а від іншого чоловіка - ОСОБА_1 , з яким вона мала стосунки до реєстрації шлюбу з ОСОБА_5 і з яким вона мала намір укласти шлюб та мати дитину. Позивач зазначала, що на час укладення шлюбу з  ОСОБА_15 вона не була достовірно впевнена, що є вагітною, хоча ознаки вагітності були.
У відповідності до свідоцтва про народження серії НОМЕР_3 , виданого 27.11.2018 року Оболонським районним у м. Києві відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у м. Києві ІНФОРМАЦІЯ_6 у ОСОБА_2 народилась дитина - ОСОБА_6 , актовий запис №636, батьком дитини на підставі ч. 1 ст. 135 СК України записано ОСОБА_14 (том 1, а.с.18).
В ході розгляду справи за клопотанням позивача судом було призначено судову молекулярно-генетичну експертизу.
Згідно висновку експерта Київського міського клінічного бюро судово-медичної експертизи №103-226-2019 від 03.09.2019 року молекулярно-генетичним дослідженням встановлено, що вірогідність підтвердження біологічного батьківства ОСОБА_1 відносно ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , складає величину не менш ніж 99,99%. Таким чином, біологічне батьківство ОСОБА_1 відносно ОСОБА_6 практично доведено (том 2, а.с.13-16).
Ухвалюючи рішення про задоволення позову в частині стягнення з відповідача на користь позивача аліментів на утримання їхньої спільної дитини у розмірі 5 000 грн., суд першої інстанції виходив з його обґрунтованості та доведеності в цій частині, з чим погоджується і колегія суддів, враховуючи наступне.
Статтею 180 СК України визначено, що батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.
Відповідно до ч. 3 ст. 181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина.
У частині 1 ст. 184 СК України зазначено, що суд за заявою одержувача визначає розмір аліментів у твердій грошовій сумі. Розмір аліментів, визначений судом або за домовленістю між батьками у твердій грошовій сумі, підлягає індексації відповідно до закону (ч. 2 ст. 184 СК України).
У відповідності до ст. 27 Конвенції про захист прав дитини, батько(-ки) або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.
Згідно із ст. 18 Конвенції про захист прав дитини суд повинен докласти всіх можливих зусиль для того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини.
Батьки несуть основну відповідальність за виховання та розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування.
Відповідно до ч. 8 ст. 7 СК України регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально важливим урахуванням інтересів дитини.
Статтею 182 СК України встановлено, що при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів;4) інші обставини, що мають істотне значення.
Суд не обмежується розміром заробітку (доходу) платника аліментів у разі встановлення наявності у нього витрат, що перевищують його заробіток (дохід), і щодо яких таким платником аліментів не доведено джерело походження коштів для їх оплати.
З матеріалів справи вбачається, що відповідачем суду було надано довідку ТОВ «Газтрім» від 25.04.2019 року, у відповідності до якої він працює на посаді юрисконсульта з 19.04.2019 з посадовим окладом 4 175,00 грн. (том 2, а.с.100).
Судом при вирішенні питання про розмір аліментів, які підлягають стягненню з відповідача на користь позивача в силу ст. 180 СК України, обґрунтовано зазначено, що наявність у відповідача ОСОБА_1 на праві власності рухомого та нерухомого майна (автомобіля, земельної ділянки та розташованого на ній садового будинку), дає суду підстави не обмежуватись розміром його заробітку, зазначеним у довідці ТОВ «Газтрім» від 25.04.2019 року.
З урахуванням викладеного, висновок суду про стягнення з відповідача на користь позивача аліментів на утримання їхньої спільної дитини у розмірі 5 000 грн. на місяць є обґрунтованим, оскільки судом при визначенні розміру аліментів були враховані вимоги ст. 182 СК України, повно та всебічно з`ясовані усі обставини справи із наданням належної оцінки наявним у справі доказам.
Доводи апеляційної скарги ОСОБА_1 не спростовують встановлені у справі фактичні обставини та висновки суду першої інстанції, обґрунтовано викладені у мотивувальній частині рішення, та зводяться до переоцінки доказів і незгоди відповідача з висновками суду щодо їх оцінки. При цьому,докази та обставини, на які посилається відповідач у апеляційній скарзі, зокрема, довідка ТОВ «Газтрім» від 25.04.2019 року, були предметом дослідження суду першої інстанції і при їх дослідженні та встановленні були дотримані норми матеріального і процесуального права.
Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року). Оскаржене судове рішення відповідає критерію обґрунтованості судового рішення.
Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.
Згідно ч. 1 ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Оскільки рішення судом ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права, і доводи апеляційної скарги відповідача цього не спростовують, колегія суддів дійшла висновку про залишення рішення суду першої інстанції без змін, а скарги ОСОБА_1 - без задоволення.       
Зважаючи на те, що предметом апеляційного оскарження було рішення суду лише в частині стягнення аліментів на утримання дитини, а ця категорія справ згідно п. 3 ч. 6 ст. 19 ЦПК України є малозначною, ухвалене по ній апеляційним судом судове рішення не підлягає касаційному оскарженню згідно п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України крім випадків, встановлених п.п. а) - г) п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України.
Керуючись ст.ст. 367, 374, 375, 382, 383, 389 ЦПК України, Київський апеляційний суд в складі колегії суддів
 
П О С Т А Н О В И В :
 
Апеляційну скаргу ОСОБА_1  - залишити без задоволення. 
 
Рішення Оболонського районного суду м. Києва від 19 квітня 2021 року - залишити без змін.
 
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та оскарженню в касаційном порядку не підлягає.
 
     Головуючий:
 
     Судді: