ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД	
Справа № 320/5026/20                                                                  Суддя (судді) першої інстанції: Лиска І.Г.
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
  13 жовтня 2021 року                                                                                            м. Київ
          
Колегія суддів Шостого апеляційного адміністративного суду у складі: 
головуючого судді                              Кучми А.Ю., 
суддів                                                  Аліменка В.О., Безименної Н.В.
за участю секретаря                               Островської О.В.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Черемшина 2012» на рішення Київського окружного адміністративного суду від 15 липня 2021 року (м. Київ, дата складання повного тексту не зазначається) у справі за адміністративним позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Черемшина 2012» до Києво-Святошинського районного відділу державної виконавчої служби Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (місто Київ) про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії,-
В С Т А Н О В И Л А :
Товариство з обмеженою відповідальністю «Черемшина 2012» звернулася з позовом, в якому просить: 
-          визнати протиправною та скасувати постанову про стягнення виконавчого збору від 15.01.2020, про накладення штрафу від 27.01.2020, про накладення штрафу від 24.03.2020 винесені в межах виконавчого провадження ВП №60896800 відносно ТОВ «Черемшина 2012»;
-          зобов`язати відповідача надіслати до управління Державної казначейської служби України у Києво-Святошинському районі подання про повернення ТОВ «Черемшина 2012» суми 35836,28 грн. штрафу та виконавчий збір.
Позовні вимоги обґрунтовано тим, що постанови відповідача є безпідставними та неправомірними, оскільки, рішення суду було виконано в добровільному порядку, про що відповідача було проінформовано. Крім того, на думку позивача, державним виконавцем було порушено вимоги статті 63 Закону України «Про виконавче провадження», адже при виконанні судового рішення боржнику не було надано повторного строку для його виконання, а державний виконавець не звертався до правоохоронних органів з приводу невиконання боржником рішення суду.
Відповідачем подано відзив на позовну заяву, в якому зазначено, що судове рішення не було виконано боржником, оскільки електропостачання так і не було відновлено, поважних причин невиконання рішення суду позивач не навів, у зв`язку з чим, державний виконавець змушений був вчинити дії передбачені ст.63 Закону України «Про виконавче провадження». 
Рішенням Київського окружного адміністративного суду від 15 липня 2021 року у задоволенні адміністративного позову відмовлено. 
Не погоджуючись з судовим рішенням, позивач подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення суду першої інстанції та постановити нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги повністю.
Апеляційну скаргу обґрунтовано тим, що рішення суду першої інстанції прийнято з порушенням норм матеріального та процесуального права, без повного з`ясування усіх фактичних обставин у справі. Наголошує, що державним виконавцем було порушено вимоги статті 63 Закону України «Про виконавче провадження», адже ним не було перевірено виконання судового рішення боржником, тобто не було виконано свого обов`язку.
Відповідачем подано заперечення на апеляційну скаргу в яких зазначено про безпідставність доводів апеляційної скарги, відсутність підстав для її задоволення та відсутність підстав для скасування рішення суду першої інстанції.
Колегія суддів звертає увагу, що відповідачем неодноразово подавались клопотання про перенесення судового засідання у зв`язку з великим навантаженням, однак зазначені клопотання жодного разу не були підкріплені будь-якими доказами, що на переконання колегії суддів свідчить про зловживання відповідачем своїми процесуальними правами, тому підстави для чергового необґрунтованого перенесення розгляду справи відсутні.
Розглянувши доводи апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи, правильність застосування судом першої інстанції норм законодавства, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, а рішення суду - скасуванню.
Згідно з ст. 317 КАС України, за наслідками розгляду апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції скасовує його та ухвалює нове рішення, якщо визнає, що судом першої інстанції порушено норми матеріального або процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи.
Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом першої інстанції, на примусовому виконанні у Києво-Святошинському районному відділі державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Київській області перебуває виконавче провадження № 60896800 по примусовому виконанню виконавчого листа Києво- Святошинського районного суду від 13.12.2019 у справі № 369/14063/18, про зобов`язання ТОВ «Черемшина 2012» відновити постачання електроенергії у кімнаті АДРЕСА_1 , в якій проживає ОСОБА_1 .
В рамках ВП № 60896800 20.12.2019 державним виконавцем на підставі вимог ст.ст. 3, 4, 24, 25, 26, 27 Закону України «Про виконавче провадження» винесено постанову про відкриття виконавчого провадження, копію якої направлено сторонам виконавчого провадження рекомендованою кореспонденцією. 
10.01.2020 до відповідача надійшла заява стягувача, про те, що рішення суду не виконано.
14.01.2020 державним виконавцем здійснено виїзд за адресою: м. Вишневе, вул. Освіти, 5 та вручена представнику боржника постанова про відкриття виконавчого провадження, в свою чергу представник боржника повідомив що рішення суду буде виконано добровільно протягом найближчого часу, про що було складено акт державного виконавця від 14.01.2020.
15.01.2020 головним державним виконавцем Києво-Святошинського районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Київській області на підставі вимог ст.ст. 3, 27, 40 Закону України «Про виконавче провадження» винесено постанову про стягнення виконавчого збору у розмірі 18  892,00 грн.
17.01.2020 до відділу надійшла заява стягувача, про те, що представниками боржника 15.01.2020 було проведено до її кімнати лише електричну мережу, а електропостачання так і не було відновлено.
22.01.2020 до відповідача надійшла заява представника боржника, про те, що рішення суду 15.01.2020 виконано, на підтвердження цього стягувачу був вручений акт про виконання рішення суду, підписаний екземпляр якого вона не повернула боржнику.
27.01.2020 державним виконавцем на підставі вимог ст.ст. 63, 75 Закону України «Про виконавче провадження» винесено постанову про накладення штрафу на боржника у сумі 5  100,00 грн, копію якої направлено сторонам виконавчого провадження.
07.02.2020 до відповідача надійшла заява стягувача, про те, що рішення суду боржником не виконано.
Державним виконавцем направлено вимогу до ПАТ «Київобленерго» та боржника про примусове виконання рішення суду на 19.03.2020.
24.03.2020 державним виконавцем на підставі вимог ст.ст. 63, 75 Закону України «Про виконавче провадження» винесено постанову про накладення штрафу на боржника у сумі 10  200,00 грн, копію якої направлено сторонам виконавчого провадження.
Оскільки боржник не виконав рішення суду та не надав підтвердження поважності причин не виконання рішення суду, а його представники безпідставно вимагали від стягувача підписання документів, а такі дії не передбачені рішенням суду яке виконується примусово, тому державний виконавець змушений був виконати вимоги ст. 63 Закону України «Про виконавче провадження».
В подальшому 08.04.2020 державним виконавцем направлено до Києво-Святошинського ВП ГУНП MBС України в Київській області повідомлення про вчинення кримінального правопорушення боржником.
16.04.2020 державним виконавцем відповідно до п. 11 ст. 39 Закону України «Про виконавче провадження» винесено постанову про закінчення виконавчого провадження, копію постанови направлено сторонам до відома, виконавчий документ направлено до Києво-Святошинського районного суду Київської області.
За наслідками вчинених дій до Києво-Святошинського районного відділу державної виконавчої служби Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) надійшли кошти у сумі 35  836,28 грн, які були 29.04.2020 в повному обсязі розподілені по двом виконавчим провадженням, зокрема ВП № 60896800 - штрафи на користь держави у сумі 15  300,00 грн, виконавчий збір у сумі 18  892,00 грн, витрати у сумі - 500,00 грн.
Позивач вважаючи вищевказані постанови відповідача протиправними та такими, що підлягають скасуванню, звернувся з даним адміністративним позовом до суду.
Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що оскаржувана постанова прийнята відповідачем на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Законом №1404 та Інструкцією з організації примусового виконання рішень. затвердженою наказом Міністерства юстиції України від 02.04.2012 №512/5, з урахуванням обставин, що мають значення для її прийняття. 
Колегія суддів не погоджується з таким висновком суду першої інстанції з огляду на наступне.
Щодо постанови про стягнення виконавчого збору від 15.01.2020, колегія суддів зазначає наступне.
Відповідно до частини першої статті 1 Закону України «Про виконавче провадження» (далі -Закон № 1404-VIII, в редакції чинній на момент виникнення спірних правовідносин) виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.
Згідно з частиною першою, пунктами 16, 18 частини третьої статті 18 згаданого Закону виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.
Згідно з абзацами 1-4 пункту 8 розділу ІІІ Інструкції з організації примусового виконання рішень, затвердженої наказом Міністерства юстиції України від 02 квітня 2012 року №512/5, зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 02 квітня 2012 року за №489/20802, стягнення виконавчого збору здійснюється у порядку, визначеному статтею 27 Закону України «Про виконавче провадження».
Згідно з абзацами 13-14 пункту 8 розділу ІІІ Інструкції №512/5 державний виконавець зобов`язаний відкрити виконавче провадження за постановою про стягнення виконавчого збору не пізніше наступного робочого дня з дня її реєстрації в автоматизованій системі виконавчого провадження.
Про розмір стягнутого виконавчого збору державний виконавець зазначає у виконавчому документі.
Згідно пункту 1 частини 1 статті 26 Закону №1404 виконавець розпочинає примусове виконання рішення на підставі виконавчого документа, зазначеного у статті 3 цього Закону за заявою стягувача про примусове виконання рішення.
Згідно частини 5 статті 26 Закону №1404 виконавець не пізніше наступного робочого дня з дня надходження до нього виконавчого документа виносить постанову про відкриття виконавчого провадження, в якій зазначає про обов`язок боржника подати декларацію про доходи та майно боржника, попереджає боржника про відповідальність за неподання такої декларації або внесення до неї завідомо неправдивих відомостей. У постанові про відкриття виконавчого провадження за рішенням, примусове виконання якого передбачає справляння виконавчого збору, державний виконавець зазначає про стягнення з боржника виконавчого збору в розмірі, встановленому статтею 27 цього Закону.
Згідно частини 6 статті 26 Закону №1404 за рішенням немайнового характеру виконавець у постанові про відкриття виконавчого провадження зазначає про необхідність виконання боржником рішення протягом 10 робочих днів (крім рішень, що підлягають негайному виконанню, рішень про встановлення побачення з дитиною). За рішенням про встановлення побачення з дитиною державний виконавець у постанові про відкриття виконавчого провадження зазначає про необхідність виконання боржником рішення шляхом забезпечення побачень стягувача з дитиною в порядку, визначеному рішенням.
Відповідно до частин першої, третьої статті 27 Закону виконавчий збір - це збір, що справляється на всій території України за примусове виконання рішення органами державної виконавчої служби. Виконавчий збір стягується з боржника до Державного бюджету України.
За примусове виконання рішення немайнового характеру виконавчий збір стягується в розмірі двох мінімальних розмірів заробітної плати з боржника - фізичної особи і в розмірі чотирьох мінімальних розмірів заробітної плати з боржника - юридичної особи.
Відповідно до ч.4 ст.27 Закону України «Про виконавче провадження» державний виконавець виносить одночасно з постановою про відкриття виконавчого провадження постанову про стягнення виконавчого збору (крім виконавчих документів про стягнення аліментів).
Положеннями частини п`ятої статті 27 Закону України «Про виконавче провадження» встановлено вичерпний перелік випадків, коли виконавчий збір з боржника стягненню не підлягає.
З аналізу вищевикладених норм вбачається, що стягнення виконавчого збору є не правом, а обов`язком державного виконавця при відкритті виконавчого провадження. На момент відкриття виконавчого провадження виконавець не володіє будь-якою інформацією від боржника щодо виконання судового рішення, оскільки вчинення будь-яких дій до відкриття виконавчого провадження Законом №1404-VІІІ не передбачено.
Таким чином, згідно вказаних приписів, стягнення виконавчого збору пов`язується з початком примусового виконання. Останнє виконавець розпочинає на підставі виконавчого документа, відтак одночасно з відкриттям виконавчого провадження повинен вирішити питання про стягнення виконавчого збору та винести постанову про стягнення виконавчого збору.
Стягнення виконавчого збору є безумовною дією державного виконавця у межах виконавчого провадження та ефективним засобом стимулювання боржника до намагання виконати рішення суду самостійно до відкриття виконавчого провадження.
З матеріалів справи вбачається, що 20.12.2019 відповідачем винесено постанову про відкриття виконавчого провадження № 60896800 з примусового виконання виконавчого листа №369/14063/18 виданого 13 грудня 2019 року Києво-Святошинським районним судом Київської області, в якій боржнику надано строк для добровільного виконання рішення суду, протягом 10-ти робочих днів з дня отримання вимоги та постановою від 15.01.2020 стягнуто виконавчий збір у розмірі 18892,00 грн.
Отже відповідач при винесенні постанови про стягнення виконавчого збору від 15.01.20210 діяв у порядку та у спосіб, визначені Законом №1404.
Згідно ч. 4 ст. 19 Закону №1404 сторони зобов`язані невідкладно, не пізніше наступного робочого дня після настання відповідних обставин, письмово повідомити виконавцю про повне чи часткове самостійне виконання рішення боржником, а також про виникнення обставин, що обумовлюють обов`язкове зупинення вчинення виконавчих дій, про встановлення відстрочки або розстрочки виконання, зміну способу і порядку виконання рішення, зміну місця проживання чи перебування (у тому числі зміну їх реєстрації) або місцезнаходження, а боржник - фізична особа - також про зміну місця роботи.
Разом із тим, позивач на виконання свого обов`язку, встановленого ч. 4 ст. 19 Закону №1404, не надала державному виконавцю докази про добровільне виконання виконавчого листа Києво-Святошинського районного суду Київської області №369/14063/18 від 13.12.2019, натомість згідно акту державного виконавця від 14.01.2020 боржник повідомив, що рішення суду буде виконано в добровільно протягом найближчого часу.
Дана обставина позивачем не спростована.
У разі встановлення державним виконавцем фактичного виконання рішення суду до відкриття виконавчого провадження на підставі доказів, наданих боржником, виконавчий збір не підлягає стягненню.
Тобто за умови, що відповідач виніс постанову про стягнення виконавчого збору на законних підставах, питання про наявність чи відсутність підстав для його стягнення може бути вирішено лише після винесення постанови державного виконавця про закінчення виконавчого провадження.
Проте позивач не надав відповідачу докази добровільного виконання рішення суду до відкриття виконавчого провадження ВП №60896800, внаслідок чого державний виконавець питання закінчення виконавчого провадження у зв`язку з добровільним виконанням рішення суду не розглядав.
За таких обставин, колегія суддів дійшла до висновку, що постанова ВП №60896800 від 15.01.2020 про стягнення виконавчого збору є правомірною та не підлягає скасуванню.
Щодо постанов про накладення штрафу від 27.01.2020 та від 24.03.2020, колегія суддів зазначає наступне.
Відповідно до ст.63 Закону України «Про виконавче провадження» за рішеннями, за якими боржник зобов`язаний особисто вчинити певні дії або утриматися від їх вчинення, виконавець наступного робочого дня після закінчення строку, визначеного частиною шостою статті 26 цього Закону, перевіряє виконання рішення боржником. Якщо рішення підлягає негайному виконанню, виконавець перевіряє виконання рішення не пізніш як на третій робочий день після відкриття виконавчого провадження.
У разі невиконання без поважних причин боржником рішення виконавець виносить постанову про накладення на боржника штрафу, в якій також зазначаються вимога виконати рішення протягом 10 робочих днів (за рішенням, що підлягає негайному виконанню, - протягом трьох робочих днів) та попередження про кримінальну відповідальність.
Виконавець наступного робочого дня після закінчення строку, передбаченого частиною другою цієї статті, повторно перевіряє виконання рішення боржником.
У разі повторного невиконання без поважних причин боржником рішення, якщо таке рішення може бути виконано без участі боржника, виконавець надсилає органу досудового розслідування повідомлення про вчинення боржником кримінального правопорушення та вживає заходів примусового виконання рішення, передбачених цим Законом.
У разі невиконання боржником рішення, яке не може бути виконано без участі боржника, виконавець надсилає до органу досудового розслідування повідомлення про вчинення боржником кримінального правопорушення та виносить постанову про закінчення виконавчого провадження.
Разом із тим матеріали справи та матеріали виконавчого провадження не містять жодних доказів відповідача, які б підтверджували, що після отримання заяви ТОВ «Черемшина-2012» про добровільне виконання рішення суду здійснювалась перевірка виконання судового рішення та було встановлено його невиконання.
Позиція відповідача ґрунтується виключно на заявах стягувача без вчинення відповідних процесуальних дій з боку державного виконавця щодо перевірки усіх обставин справи та виконання свого прямого процесуального обов`язку регламентованого ст.63 Закону №1404.
За таких обставин, колегія суддів дійшла висновку, що постанови про накладення штрафу від 27.01.2020 та від 24.03.2020 винесені в межах виконавчого провадження ВП №60896800 відносно ТОВ «Черемшина 2012» є протиправними та підлягають скасуванню.
Щодо позовної вимоги про зобов`язання відповідача надіслати до управління Державної казначейської служби України у Києво-Святошинському районі подання про повернення ТОВ «Черемшина 2012» відповідних грошових коштів, колегія суддів вказує, що за наслідками скасування оскаржуваних постанов, грошові кошти повертаються позивачу у встановленому порядку, тому ухвалення судового рішення в цій частині не вимагається.
Крім того, наразі спору щодо повернення відповідних коштів та підстав для такого повернення на час звернення позивача до суду не існувало, а тому, такі вимоги позивача є передчасними, а судовому захисту підлягають лише порушені права чи інтереси особи, а не ті, що можливо/ймовірно будуть порушені у майбутньому, навіть у разі існування у позивача обґрунтованих побоювань щодо таких дій/рішень суб`єкта владних повноважень.
Відповідно до пункту 30 рішення Європейського Суду з прав людини у справі «Hirvisaari v. Finland» від 27 вересня 2001 року, рішення судів повинні достатнім чином містити мотиви, на яких вони базуються для того, щоб засвідчити, що сторони були заслухані, та для того, щоб забезпечити нагляд громадськості за здійсненням правосуддя .
Згідно пункту 29 рішення Європейського Суду з прав людини у справі «Ruiz Torija v. Spain» від 9 грудня 1994 року, статтю 6 не можна розуміти як таку, що вимагає пояснень детальної відповіді на кожний аргумент сторін. Відповідно, питання, чи дотримався суд свого обов`язку обґрунтовувати рішення може розглядатися лише в світлі обставин кожної справи
Згідно пункту 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення.
За таких обставин колегія суддів дійшла до висновку про наявність підстав для часткового задоволення позовних вимог.
Відповідно до ч.3 ст.139 КАС України при частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог. При цьому суд не включає до складу судових витрат, які підлягають розподілу між сторонами, витрати суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката та сплату судового збору.
Відповідно до ч.6 ст.139 КАС України якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не повертаючи адміністративної справи на новий розгляд, змінить судове рішення або ухвалить нове, він відповідно змінює розподіл судових витрат.
Таким чином, враховуючи часткове задоволення позовних вимог, колегія судді дійшла до висновку про стягнення на користь позивача суму сплаченого судового збору за подання позовної заяви відповідно до приписів ст.139 КАС України, тобто пропорційно до розміру задоволених позовних вимог.
Керуючись ст. ст. 242, 243, 251, 308, 310, 315, 317, 321, 322, 325, 328, 329 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів -
П О С Т А Н О В И Л А :
Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Черемшина 2012» - задовольнити частково.
Рішення Київського окружного адміністративного суду від 15 липня 2021 року - скасувати та прийняти нове, яким позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю «Черемшина 2012» - задовольнити частково.
Визнати протиправною та скасувати постанову про накладення штрафу від 27.01.2020 та постанову про накладення штрафу від 24.03.2020 винесені в межах виконавчого провадження ВП №60896800 відносно ТОВ «Черемшина 2012».
В іншій частині позовних вимог - відмовити.
Стягнути з Києво-Святошинського районного відділу державної виконавчої служби Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (місто Київ) (08132, Київська область, Києво-Святошинський район, м. Вишневе, вул. Лесі Українки, 86, код ЄДРПОУ 34903037) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Черемшина 2012» (08133, Київська область, Києво-Святошинський район, м. Вишневе, вул. Освіти, 5, код ЄДРПОУ 38379858) за рахунок бюджетних асигнувань судовий збір сплачений за подання позовної заяви та апеляційної скарги у розмірі 2  627,50 грн (дві тисячі шістсот двадцять сім гривень 50 коп.).
Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття та може бути оскаржена в порядку та строки, встановлені ст.ст.  328,  329 КАС України.
Повний текст постанови виготовлено 13.10.2021.

Головуючий суддя:                                                                                        А.Ю. Кучма 

                                                                                                                          В.О. Аліменко

                                                                                                              Н.В. Безименна