Справа № 308/2304/20

Закарпатський апеляційний суд

  П  О  С  Т  А  Н  О  В  А 
І м е н е м У к р а ї н и

06.12.2021                 м. Ужгород

Закарпатський апеляційний суд в особі судді Стана І. В., розглянувши апеляційну скаргу особи, яка притягується до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 та його представника, адвоката Голуба В. К.,
                                                                в с т а н о в и в:

Постановою судді Ужгородського міськрайонного суду від 07 травня 2020 року

ОСОБА_1 ,  ІНФОРМАЦІЯ_1 , мешканець    АДРЕСА_1 , громадянин України, 

визнаний винуватим у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, та накладено на нього адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 10200 (десять тисяч двісті) гривень з позбавленням права керування транспортними засобами строком на 1 (один) рік.

Постановлено стягнути на користь держави судовий збір у розмірі 420,40 (чотириста двадцять гривень) 40 коп.
Згідно з постановою, 21.02.2020, о 20 год 30 хв, на вул. Джерельна, в с. Оноківці, Ужгородського району, при перевірці  ОСОБА_1  як водія було виявлено ознаки алкогольного сп`яніння : почервоніння очей, різкий запах з порожнини рота, відтак було запропоновано пройти тест на стан сп`яніння в установленому законом порядку за допомогою приладу «Драгер» у присутності двох свідків. Своїми діями  ОСОБА_1  порушив вимоги п. 2.9 «а» ПДР та вчинив передбачене ч. 1 ст. 130 КУпАП адміністративне правопорушення.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 та захисник - адвокат Голуб В.К., вказують на те, що постанова є необґрунтованою, незаконною. Стверджують, що суд першої інстанції, при ухваленні рішення, не встановив фактичні обставини справи. Просять постанову скасувати, а провадження у справі закрити.

Перевіривши матеріали справи про адміністративне правопорушення, дослідивши зібрані у справі докази, апеляційний суд доходить висновку про те, що підстав для задоволення апеляційної скарги не має.
Справа про адміністративне правопорушення розглядається за відсутності особи, яка притягується до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 та його захисника, - адвоката Голуба В. К. Приймаючи рішення про розгляд апеляційної скарги за відсутності вказаних вище осіб, береться до уваги те, що такі були належним чином повідомлені про час та місце розгляду справи й даних про поважність причин їхньої неявки до апеляційного суду та заяви про відкладення розгляду справи на інший термін від них не надходило. Також апеляційний суд враховує ту обставину, що судове засідання неодноразово відкладалось, зокрема - 06.08.2020 та 15.04.2021. У цьому контексті слід зазначити, що Європейський Суд з прав людини у рішенні «Пономарьов проти України» наголосив, що сторони в розумні інтервали часу мають вживати заходів, щоб дізнатися про стан судового провадження. Беручи до уваги те, що ОСОБА_1 та його представник, - адвокат Голуб В. К., знаючи про те, що в суді розглядається подана ними апеляційна скарга, на розгляд справи не з`явились, при цьому відомостей про поважність причин їхньої неявки до апеляційного суду та заяви про відкладення розгляду справи на інший термін від апелянтів не надходило, апеляційний суд вважає, що, з огляду на положення ст. 294 КУпАП, вищезазначені обставини не є причиною для чергового відкладення розгляду справи. 
Доводи апеляційної скарги про незаконність та необґрунтованість постанови суду першої інстанції апеляційний суд відхиляє з огляду на таке.
Апеляційний суд переглядає справу в межах апеляційної скарги згідно з положеннями ст. 294 КУпАП.
Відповідно до вимог ст. 245 КУпАП, завданнями провадження в справах про адміністративне правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне та об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності із законом.
Приписами ст. 280 КУпАП регламентовано, що орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення, зобов`язаний, зокрема, з`ясувати, чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа у його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність особи, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.
Доказами у справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на підставі яких у визначеному законом порядку встановлюється наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи та інших обставин справи, що мають значення для її правильного вирішення. Ці фактичні дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, речовими доказами, а також іншими документами, як наголошується в ст. 251 КУпАП.
Суд, у відповідності до приписів ст. 252 КУпАП, оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному та об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.
Вищевказані вимоги закону при розгляді матеріалів за протоколом про адміністративне правопорушення судом першої інстанції дотримані і висновок суду про визнання ОСОБА_1 винуватим у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, за керування транспортним засобом у стані алкогольного сп`яніння є правильним, а зміст постанови відповідає вимогам, передбаченими ст. 283 КУпАП, оскільки в ній наведені докази, на яких ґрунтується висновок про вчинення ОСОБА_1 цього адміністративного правопорушення.
Як убачається зі змісту протоколу про адміністративне правопорушення серії ДПР №393309, 21.02.2020, о 20 год 30 хв, на вул. Джерельна, в с. Оноківці, Ужгородського району, при перевірці  ОСОБА_1  як водія було виявлено ознаки алкогольного сп`яніння: почервоніння очей, різкий запах алкоголю з порожнини рота, відтак йому було запропоновано пройти тест на стан сп`яніння в установленому законом порядку за допомогою приладу «Драгер» у присутності двох свідків. Своїми діями  ОСОБА_1  порушив вимоги п. 2.9 «а» ПДР та вчинив передбачене ч. 1 ст. 130 КУпАП адміністративне правопорушення. ОСОБА_1 своїми підписами у протоколі підтвердив, що з місцем та часом розгляду справи ознайомлений, зі змістом протоколу ознайомлений, відомості щодо його особи внесені правильно, копію документу отримав.
Роздруківкою тестування на визначення стану алкогольного сп`яніння з приладу технічного засобу «Drager» № 252 від 21.02.2020, підтверджено, що ОСОБА_1 перебуває у нетверезому стані, результат тестування позитивний, - 1, 66 % проміле. 
З наявних у матеріалах справи письмових пояснень свідків - громадян ОСОБА_2 та ОСОБА_3 убачається, що водій ОСОБА_1 за результатами огляду на стан алкогольного сп`яніння перебуває у нетверезому стані, результат - 1, 66 % проміле.
Вищевказане підтверджується у тому числі й актом огляду на стан сп`яніння з використанням спеціальних технічних засобів, з якого убачається, що освідування водія ОСОБА_1 на предмет керування транспортним засобом в стані алкогольного сп`яніння проведене у зв`язку з виявленими ознаками, а саме: різкий запах алкоголю з ротової порожнини та почервоніння очей.
Зміст рапорту старшого сержанта поліції Лісняка С. підтверджує обставини, викладені у протоколі про адміністративне правопорушення та в інших матеріалах справи. 
З відеозапису, який міститься на DVD-диску підтверджується, що ОСОБА_1 пройшов огляд на визначення стану алкогольного сп`яніння на місці зупинки транспортного засобу за допомогою приладу «Драгер». Результат огляду виявився позитивним - 1, 66 % проміле. Водночас відеоматеріалом підтверджується, що жодних зауважень щодо процедури проведення огляду водій не висловлював, своєю поведінкою продемонстрував, що сумнівів щодо достовірності результату тестування він також немає. 
Зважаючи на викладене, апеляційний суд доходить висновку про те, що судом першої інстанції ОСОБА_1 обґрунтовано визнаний винним у порушенні вимог, передбачених пунктом 2.9 «а» ПДР та скоєнні передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП адміністративного правопорушення; що адміністративне стягнення накладено на нього в межах санкції вищевказаної статті, у зв`язку із чим є таким, що відповідає як характеру та ступеню адміністративного правопорушення, так і особі правопорушника, а також передбаченій ст. 23 КУпАП меті адміністративного стягнення.
Вищенаведені докази, які є належними й допустимими та зібрані відповідно до вимог КУпАП, оскільки порушень при їх збиранні під час розгляду справи апеляційним судом не встановлено, у своїй сукупності підтверджують порушення ОСОБА_1 вимог, передбачених п. 2.9 «а» ПДР та винуватість у вчиненні передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП адміністративного правопорушення.
Під час розгляду справи апеляційним судом не встановлено будь-яких даних, які би давали підстави вважати, що працівники патрульної поліції Лусняк С. та Гомон Р. Р. , які складали протокол про адміністративне правопорушення, відбирали пояснення у свідків події, проводили процедуру проведення огляду на стан сп`яніння, та оформляли інші матеріали адміністративного правопорушення, були упереджені чи зацікавлені у фальсифікації вищевказаних документів щодо ОСОБА_1 , у підтвердження цих даних також відсутні які-небудь належні докази.
Не встановлено під час розгляду апеляційної скарги й будь-яких даних про застосування щодо ОСОБА_1 незаконних методів, примусу чи інших дій, які призвели до примусової згоди на проходження огляду на стан сп`яніння на місці зупинки транспортного засобу та підпису наявних у матеріалах справи документів.
Тому, апеляційний суд доходить висновку, що вищевказані поліцейські діяли виключно в межах наданих їм повноважень.
Суд також вважає, що підстави не довіряти або сумніватись у правдивості та об`єктивності показів свідків - громадян ОСОБА_2 та ОСОБА_3 - відсутні, оскільки останні були ознайомлені з їх обов`язками та правами, визначеними ст. 63 Конституції України, їх покази є послідовними та логічними і не спростовуються іншими доказами у справі. 
При цьому, апеляційним судом не встановлено таких даних, які би свідчили про недозволенність чи неможливість застосування приладу «Драгер», за допомогою якого проводився огляд ОСОБА_1 на стан алкогольного сп`яніння.
Доводи апеляційної скарги про те, що вина водія ОСОБА_1 не доведена, - апеляційний суд вважає безпідставними й такими, що не підтверджуються жодними доказами, які наявні у матеріалах справи. Факт вчинення водієм ОСОБА_1 адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП підтверджується належними доказами, а саме: протоколом про адміністративне правопорушення, роздруківкою тестування на визначення стану алкогольного сп`яніння з приладу технічного засобу «Drager», поясненнями свідків, актом огляду на стан сп`яніння з використанням спеціальних технічних засобів, відеозаписом, що міститься на DVD - диску, які у своїй сукупності свідчать про факт проходження водієм ОСОБА_1 огляду на стан сп`яніння та перебування апелянта у нетверезому стані, що є порушенням ОСОБА_1 вимог п. 2.9 «а» ПДР та вчинення останнім адміністративного правопорушення за ч.1 ст. 130 КУпАП. 
Так, відповідно до п. 2.9. «а» Правил дорожнього руху України, водієві забороняється керувати транспортним засобом у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.
Статтею 130 КУпАП передбачена відповідальність за керування транспортним засобом у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння.
Апеляційний суд звертає увагу на те, що підстави та порядок виявлення у водіїв транспортних засобів, у тому числі алкогольного сп`яніння, передбачені статтею 266 КУпАП та Інструкцією «Про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції», затвердженою наказом МВС України, МОЗ України від 9 листопада 2015 року № 1452/735 (далі Інструкція). Матеріалами справи, у тому числі й відеозаписом підтверджується, що водій  ОСОБА_1  пройшов огляд на стан алкогольного сп`яніння на місці зупинки транспортного засобу, результат якого виявився позитивним - 1, 66 % проміле. Апеляційний суд погоджується з висновками суду першої інстанції про дотримання поліцейськими при оформленні матеріалів адміністративного правопорушення приписів Інструкції та відсутність неправомірних дій з боку працівників поліції. 
У підтвердження своєї позиції про незаконність оскаржуваної постанови адвокат Голуб В. К. не навів жодних мотивів та не надав будь-яких доказів, які б спростовували висновки суду першої інстанції про наявність у діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП. 
Апеляційний суд також констатує, що ОСОБА_1 , будучи водієм транспортного засобу, несе посилену відповідальність та виконує додаткові обов`язки у правовому полі відповідно до встановлених норм закону. Так, у рішенні по справі «О' Галлоран та Франціс проти Сполученого Королівства» від 29.06.2007 року, Європейський суд з прав людини у складі його Великої палати (далі Суд) постановив, що будь-яка особа, яка володіє чи керує автомобілем, підпадає під дію спеціальних правил, оскільки володіння та використання автомобілів є таким, що потенційно може завдати серйозної шкоди. Ті, хто реалізували своє право володіти автомобілями та їздити на них, тим самим погодились нести певну відповідальність та виконувати додаткові обов`язки у правовому полі.
Враховуючи вищезазначене, апеляційний суд доходить висновку, що місцевим судом ОСОБА_1 обґрунтовано визнаний винним у порушенні вимог, передбачених пунктом 2.9 «а» Правил дорожнього руху України і, відповідно, у вчиненні передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП адміністративного правопорушення; що адміністративне стягнення на нього накладено в межах санкції вищевказаної статті, є таким, що відповідає як характеру та ступеню адміністративного правопорушення, так і особі правопорушника, а також передбаченій ст. 23 КУпАП меті адміністративного стягнення.
Тому, на думку апеляційного суду, оскаржувана постанова, як законна та обґрунтована, підлягає залишенню без зміни, а подану стороною захисту апеляційну скаргу, доводи якої не знайшли свого підтвердження та є безпідставними, слід залишити без задоволення.
Приймаючи рішення беруться до уваги положення передбаченого нормативно-правовими актами України принципу диспозитивності, відповідно до якого сторони провадження є вільними у використанні своїх прав у межах та у спосіб, передбачених нормативно-правовими актами; що суд, за відсутності клопотань, не вправі самостійно витребовувати докази, викликати свідків тощо; ст. 294 КУпАП у частині перегляду судового рішення в межах апеляційної скарги; те, що до апеляційної скарги не додано належних та допустимих доказів, які б спростовували висновки суду першої інстанції та підтверджували доводи апеляційної скарги, і будь-яких обґрунтованих клопотань із цього приводу стороною захисту не заявлялось; що ОСОБА_1 та його захисник, адвокат Голуб В. К., не з`явившись на розгляд справи, позбавили себе можливості довести обґрунтованість доводів апеляційної скарги та надати відповідні докази в їх підтвердження.

Керуючись ст. 294 КУпАП, апеляційний суд
                                
                                        П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу, яку подали ОСОБА_1 та його захисник - адвокат Голуб В. К., залишити без задоволення.

Постанову судді Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 07 травня 2020 року про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 130 КУпАП - залишити без зміни.

Постанова набирає законної сили негайно, є остаточною й оскарженню не підлягає.

Суддя Іван СТАН