ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД	
Справа № 580/3610/21                                                                     Суддя (судді) першої інстанції: Сергій ГАРАНЬ

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

  13 грудня 2021 року                                                                                        м. Київ
          
Шостий апеляційний адміністративний суд у складі: судді-доповідача:               Беспалова О. О., суддів: Ключковича В. Ю., Парінова А. Б., розглянувши у порядку письмового провадження у місті Києві апеляційну скаргу Головного управління ДПС у Черкаській області на рішення Черкаського окружного адміністративного суду від 13 серпня 2021 року (місце ухвалення: місто Черкаси, час ухвалення та дата складання повного 13.08.2021) у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління ДПС у Черкаській області про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення,- 

В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_1  звернувся до Черкаського окружного адміністративного суду звернувся з позовом до Головного управління ДПС у Черкаській, в якому просив суд визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення від 05.03.2021 № 261951-2408-2325.
Рішенням Черкаського окружного адміністративного суду від 13 серпня 2021 року позов задоволено.
Не погоджуючись з прийнятим судовим рішенням, відповідачем подано апеляційну скаргу, в якій апелянт просить скасувати рішення суду першої інстанції та прийняти нову постанову, якою позовні вимоги залишити без задоволення, з огляду на порушення судом першої інстанції норм матеріального і процесуального права. 
Свої вимоги апелянт обґрунтовує тим, що оскільки позивач є користувачем земельної ділянки, у нього є обов`язок із сплати земельного податку. 
До Шостого апеляційного адміністративного суду відзив на апеляційні скарги не надходив. 
У відповідності до ст. 308 КАС України справа переглядається колегією суддів в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Заслухавши суддю - доповідача, дослідивши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів встановила таке. 
Як вбачається з матеріалів справи та вірно встановлено судом першої інстанції, відповідно договору оренди землі від 25.12.2014 Червонослобідською сільською радою (орендодавець) надано ОСОБА_1 в строкове платне користування земельну ділянку несільськогосподарського призначення загальною площею 0,3632 га, кадастровий номер 7124989000:02:004:0877, що розташована в АДРЕСА_1 , для будівництва та обслуговування будівель торгівлі, терміном на 49 років. 
Згідно пункту 3 зазначеного договору на земельній ділянці розміщені об`єкти нерухомого майна: торгово-готельно-адміністративний комплекс з прибудовами. 
Згідно розпорядження Черкаської районної державної адміністрації від 18.05.2016 № 245 "Про перейменування об`єктів топоніміки Черкаської області" у с. Червона Слобода вулицю "Жовтнева" перейменовано у "Чигиринський шлях".
Головним управлінням ДПС у Черкаській області 05.03.2021 винесено податкове повідомлення-рішення № 261951-2408-2325, яким позивачу нараховано орендну плату за податковий період - 2020 рік у сумі 67254,47 грн.
За результатами адміністративного оскарження Державною податковою службою України прийнято рішення від 20.05.2021 № 1123116/99-00-06-01-04-06, яким скаргу    позивача залишено без задоволення, а ППР № 261951-2408-2325 - без змін.
Вважаючи вказане податкове повідомлення-рішення протиправним позивач звернувся до суду з даним позовом. 
Надаючи оцінку спірним правовідносинам, суд зазначає про таке.
В силу вимог ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів, зокрема вичерпний перелік податків та зборів, що справляються в Україні, та порядок їх адміністрування, платників податків та зборів, їх права та обов`язки, компетенцію контролюючих органів, повноваження і обов`язки їх посадових осіб під час адміністрування податків, а також відповідальність за порушення податкового законодавства регулюються Податковим кодексом України. 
Підпунктом 14.1.147 пункту 14.1 статті 14 ПК України (в редакції, чинній на момент виникнення спірних відносин) встановлено, що плата за землю - це обов`язковий платіж у складі податку на майно, що справляється у формі земельного податку та орендної плати за земельні ділянки державної і комунальної власності.
Підпунктом 14.1.136 пункту 14.1 статті 14 ПК України передбачено, що орендна плата за земельні ділянки державної і комунальної власності - обов`язковий платіж, що орендар вносить орендодавцеві за користування земельною ділянкою.
Відповідно до підпунктів 269.1.1 та 269.1.2 пункту 269.1 статті 269 ПК України встановлено, що платниками земельного податку є власники земельних ділянок, земельних часток (паїв) та землекористувачі.
Згідно пункту 286.5 статті 286 ПК України нарахування фізичним особам сум податку проводиться контролюючими органами (за місцем знаходження земельної ділянки), які надсилають (вручають) платникові за місцем його реєстрації до 1 липня поточного року податкове повідомлення-рішення про внесення податку за формою, встановленою у порядку, визначеному статтею 58 цього Кодексу.
Згідно з підпунктом 270.1.1 пункту 270.1 статті 270 ПК України, об`єктами оподаткування є земельні ділянки, що перебувають у власності або користуванні.
При цьому, під час переходу права власності на будівлю, споруду (їх частину) податок за земельні ділянки, на яких розташовані такі будівлі, споруди (їх частини), з урахуванням прибудинкової території сплачується на загальних підставах з дати державної реєстрації права власності на таку земельну ділянку (пункт 287.6 статті  287 Кодексу № 2755).
Частинами 1 та 2 статті 120 Земельного кодексу України встановлено, що у разі набуття права власності на жилий будинок, будівлю або споруду, що перебувають у власності, користуванні іншої особи, припиняється право власності, право користування земельною ділянкою, на якій розташовані ці об`єкти. До особи, яка набула право власності на жилий будинок, будівлю або споруду, розміщені на земельній ділянці, що перебуває у власності іншої особи, переходить право власності на земельну ділянку або її частину, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення. Якщо жилий будинок, будівля або споруда розміщені на земельній ділянці, що перебуває у користуванні, то в разі набуття права власності на ці об`єкти до набувача переходить право користування земельною ділянкою, на якій вони розміщені, на тих самих умовах і в тому ж обсязі, що були у попереднього землекористувача.
Статтями 125 і 126 Земельного кодексу України встановлено, що право власності на земельну ділянку, а також право постійного користування та право оренди земельної ділянки виникають з моменту державної реєстрації цих прав.
Частиною 3 статті 7 Закону України "Про оренду землі" від 06.10.1998 №161-XIV (далі - Закон № 161) встановлено, що до особи, якій перейшло право власності на житловий будинок, будівлю або споруду, що розташовані на орендованій земельній ділянці, також переходить право оренди на цю земельну ділянку. Договором, який передбачає набуття права власності на житловий будинок, будівлю або споруду, припиняється договір оренди земельної ділянки в частині оренди попереднім орендарем земельної ділянки, на якій розташований такий житловий будинок, будівля або споруда.
З аналізу наведених норм вбачається, що в розумінні податкового законодавства, платником земельного податку є власник земельної ділянки або землекористувач, якими може бути фізична чи юридична особа. Обов`язок сплати цього податку для такого платника виникає з моменту набуття (переходу) в установленому законом порядку права власності на земельну ділянку чи права користування нею і триває до моменту припинення (переходу) цього права.
Як вбачається з матеріалів справи та вірно встановлено судом першої інстанції, підпунктом "е" пункту 30 договору оренди землі від 25.12.2014 встановлено, що у разі відчуження будівель і споруд (або їх часток), розташованих на земельній ділянці, наданій в оренду орендар зобов`язаний повідомити про це орендодавця у 10-ти денний термін з дня відчуження, а також повідомити нового власника про необхідність оформлення правових документів на землю.
Якщо певна фізична чи юридична особа набула право власності на будівлю або його частину, що розташовані на орендованій земельній ділянці, то до набувача переходить право користування земельною ділянкою, на якій вони розміщені, на тих самих умовах і в тому ж обсязі, що були у попереднього землекористувача.
До нового власника об`єкта нерухомості переходить і встановлений законом обов`язок зі сплати орендної плати, на якій розташоване набуте ним майно.
Аналогічний правовий висновок міститься у постановах Верховного Суду від 31.01.2018 у справі №825/308/17 (ЄДРСР 71979241), від 19.06.2018 у справі №822/2696/17 (ЄДРСР 74820587), від 17.12.2019 у справі № 804/4739/16 (ЄДРСР 86387954), від 27.02.2020 у справі № 804/4665/18 (ЄДРСР 87869016).
Як вбачається з матеріалів справи та вірно встановлено судом першої інстанції, відповідно до нотаріально-посвідчених договорів дарування та купівлі-продажу, позивач впродовж 2017-2018 років відчужив торгово-готельно-адміністративний комплекс, що знаходиться за адресою АДРЕСА_1 (а.с. 10,11, 15- 24). 
Крім того, з матеріалів справи вбачається, що позивачем подано до Червонослобідської сільської ради 18.12.2018 посвідчену нотаріально заяву, відповідно до якої ОСОБА_1 дає згоду на вилучення з його користування земельної ділянки площею 0,3632 га кадастровий номер 7124989000:02:004:0877 за адресою АДРЕСА_1 (а.с.29).
Відтак, станом на 2020 рік у власності позивача не передувала будівля торгово-готельно-адміністративний комплексу, та відповідно і не перебувала у користування (оренді) земельна ділянка, на якій такий комплекс розташовано. 
Як вбачається із змісту апеляційної скарги, податковим органом вказані обставини жодним чином не заперечуються та не підтримуються, апеляційна скарга складається виключно із цитованих норм Податкового кодексу України. 
Апелянт не спростовує висновки суду першої інстанції щодо відсутності у користування позивача земельної ділянки щодо якої нараховано зобов`язання, а лише констатується незаперечний факт, що таку земельну ділянку надано позивачу в оренду в 2014 році. 
Колегія суддів з цього приводу вважає за необхідне звернути увагу апелянта, що обов`язок із сплати земельного податку є не по життєвим, а безпосередньо пов`язаний із перебуванням у власності та/або користування особи земельної ділянки.
З огляду на викладені обставини колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції, що оскільки станом на 2020 рік позивачем відчужено торгово-готельно-адміністративний комплекс, а договір оренди розірвано, то і обов`язок із сплати встановленого спірним податковим повідомленням-рішенням зобов`язання у позивача відсутній.  
Таким чином, доводи апеляційної скарги не спростовують позицію суду першої інстанції та відхиляються колегією суддів за необґрунтованістю.
Згідно  з ч. 1 ст. 315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін.
У відповідності до ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Підсумовуючи вищевикладене, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції ухвалив оскаржуване рішення відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права, а тому підстави для його скасування або зміни відсутні.
У відповідності до ст. 139 КАС України підстави для розподілу судових витрат відсутні.
Відповідно до п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у справах незначної складності, крім випадків, якщо:
а) касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики;
б) особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до цього Кодексу позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи;
в) справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу;
г) суд першої інстанції відніс справу до категорії справ незначної складності помилково.
Керуючись ст.ст. 229, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 328, 329 КАС України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційні скарги Головного управління ДПС у Черкаській області на рішення Черкаського окружного адміністративного суду від 13 серпня 2021 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління ДПС у Черкаській області про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення залишити без задоволення.
Рішення Черкаського окружного адміністративного суду від 13 серпня 2021 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду в порядку і строки, визначені статтями 328, 329 КАС України.

Суддя-доповідач       	     О. О. Беспалов	
Суддя 	          В. Ю. Ключкович	
Суддя	 А.Б. Парінов	
(Повний текст постанови складено 13.12.2021 р.)