ТЕРНОПІЛЬСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

Справа № 607/454/21	Головуючий у 1-й інстанції Вийванко О.М. 	
Провадження № 22-ц/817/1044/21 	Доповідач - Дикун С.І.	
Категорія - 	  	

П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

02 листопада 2021 року         м. Тернопіль
Тернопільський апеляційний суд в складі: 
головуючого - Дикун С.І. 
суддів -  Костів О. З., Парандюк Т. С., 
з участю секретаря - Стецюк М.А. 
                                       учасників справи: представника відповідача                                                   ОСОБА_1 - адвоката - Кноль П.М.                                  позивача ОСОБА_2 та його представника                                  адвоката - Печеного О.П.
розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу №607/454/21 за апеляційною скаргою ОСОБА_1 , інтереси якого представляє адвокат Кноль Петро Миколайович на рішення Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 27 липня 2021 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про відшкодування моральної шкоди, постановленого суддею Вийванко О.М., повний текст рішення виготовлено 29 липня 2021 року, -
                                       ВСТАНОВИв:    
       У січні 2021 року ОСОБА_3 , ОСОБА_2 звернулися в суд із позовом до ОСОБА_1 про відшкодування моральної шкоди.
       В обгрунтування вимог посилались на те, що 29.11.2019 Чортківським районним судом Тернопільської області винесено вирок у справі № 606/1595/17 з розгляду кримінального провадження, по обвинуваченню ОСОБА_1 , в злочині, передбаченому ч.1 ст.115 Кримінального кодексу України, та вирішено визнати ОСОБА_1 винуватим у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 121 Кримінального кодексу України та призначити йому покарання в вигляді семи років позбавлення волі.
        ОСОБА_2 є сином вбитої ОСОБА_4 , яка була в шлюбі з обвинуваченим ОСОБА_1 з мамою в ОСОБА_2 відносини були дуже хорошими, дійсно такими як і мають бути між сином і мамою. Через смерть мами, ОСОБА_2 зазнав нестерпних моральних страждань. Смерть мами стала для нього самою страшною трагедією, котра трапилася в його житті. Факт смерті мами та обставини, при котрих вона загинула, жодної хвилини не виходить у ОСОБА_2 з думок. Смерть мами раз та назавжди змінила життя ОСОБА_2 , починаючи з 13 травня 2017 року він постійно живе з тягарем втрати своєї мами, котра ніколи, ні ким та ні при яких обставинах не буде поновлена. Після смерті найріднішої людини та на протязі більше 3,5 років постійно відчуває сум, хвилювання, емоційну виснаженість, спостерігає порушення сну та нормального життєвого стану.
       У зв`язку із не досягненням згоди щодо досудового врегулювання спору, з підстав викладених у позові, враховуючи глибину та тривалість моральних страждань, позивачі просять позов задовольнити та стягнути з відповідача заподіяну їм моральну шкоду в сумі по 500 000,00 грн. кожному.
       Рішенням Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 27 липня 2021 року задоволено частково позов ОСОБА_3 , ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про відшкодування моральної шкоди.
       Стягнуто з ОСОБА_1 в користь ОСОБА_3 , моральну шкоду в розмірі 100 000,00 грн. (сто тисяч гривень 00 копійок).
       Стягнуто з ОСОБА_1 в користь держави судовий збір в розмірі 1000,00 грн. (тисячу гривень 00 копійок).
       Стягнуто з ОСОБА_1 в користь ОСОБА_2 , моральну шкоду в розмірі 300 000,00 грн. (триста тисяч гривень 00 копійок).
       Стягнуто з ОСОБА_1 в користь держави судовий збір в розмірі 3000.00 грн. (три тисячі гривень 00 копійок).
       У задоволенні інших позовних вимог відмовлено.
Не погоджуючись із рішенням суду, ОСОБА_1 , інтереси якого представляє адвокат Кноль П.М., подав апеляційну скаргу на рішення суду, в якій просив скасувати рішення суду та ухвалити нове рішення у даній справі, яким відмовити у задоволенні позову за безпідставністю позовних вимог.
Апеляційна скарга мотивована тим, що ухвалюючи рішення в частині стягнення в користь ОСОБА_3 з нього моральної шкоди в розмірі 100000 грн. суд залишив поза увагою, що останній є рідним братом померлої ОСОБА_4 , не проживав з нею однією сім`єю, а лише був залучений до кримінального провадження як потерпілий. Вважає, що жодних законних підстав для відшкодування йому моральної шкоди немає. 
При стягненні з нього на користь ОСОБА_2 300 000 грн. моральної шкоди, судом не дотримано рекомендацій, викладених у Постанові Пленуму Верховного Суду України від 31.03,1995 року "Про судову практику в справах про відшкодування моральної шкоди", відповідно до якої суд мав з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних страждань або втрат немайнового характеру. 
Позивач ОСОБА_2 не обгрунтував характеру та обсягу страждань, немайнових втрат, яких він зазнав та не вказав, з чого він виходив оцінюючи заподіяну йому моральну шкоду на суму 50000 грн.
Крім того, вказує на те, що задовольняючи частково позовні вимоги ОСОБА_2 суд не врахував обставин настання смерті потерпілої ОСОБА_4 , участі в її настанні позивача ОСОБА_2 , який розпочав бійку з ним . Потерпіла спробувала припинити бійку та в цей час випадково отримала ножове поранення .
Відзив у визначений судом термін не надійшов .
2 листопада 2021 року від позивача ОСОБА_3 надійшла заява про відмову від позову в частині позовних вимог про стягнення з ОСОБА_1 в його користь 100000 грн. моральної шкоди та закриття провадження у справі в цій частині.
Ухвалою Тернопільського апеляційного суду від 2 листопада 2021 року прийнято відмову ОСОБА_3 від позову до ОСОБА_1 про відшкодування моральної шкоди.
Рішення Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 27 липня 2021 року в частині позову ОСОБА_3 до ОСОБА_1 про відшкодування моральної шкоди визнано нечинним.
Провадження у справі 607/454/21 за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_1 про відшкодування моральної шкоди закрито. 
Під час розгляду справи в апеляційному суді представник відповідача ОСОБА_1 адвокат Кноль П.М. підтримав вимоги апеляційної скарги, зіславшись на викладені у ній доводи.
ОСОБА_2 та його представник адвокат Печений О.П. заперечили апеляційну скаргу. Рішення суду першої інстанції вважають законним та обгрунтованим .
       Заслухавши суддю-доповідача, пояснення учасників справи, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення. 
       Згідно з ч.1 ст. 367 ЦПК України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
       Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (ч.1, ч.6 ст. 81 ЦПК України).
       Згідно з ч.1 ст.89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.
       Відповідно до вимог ст.263 ЦПК України, рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. 
       Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. 
       Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
       Судом першої інстанції встановлено, що 13 травня 2017 року близько 17 години 30 хвилин обвинувачений ОСОБА_1 , перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння, разом з дружиною ОСОБА_4 та сином останньої - ОСОБА_2 знаходились в будинку за місцем проживання обвинуваченого по АДРЕСА_1 . В зв`язку з тим, що ОСОБА_2 перед цим використовував транспортний засіб обвинуваченого ОСОБА_1 без його дозволу, між обвинуваченим ОСОБА_1 з однієї сторони, та ОСОБА_2 і ОСОБА_4 , з іншої сторони, на побутовому грунті виникла словесна суперечка. Під час цієї суперечки обвинувачений дерев`яною палкою замахнувся на ОСОБА_2 , який в цей момент вирвав палку з рук обвинуваченого та наніс останньому декілька умисних ударів кулаком руки в обличчя, від яких обвинувачений впав на підлогу. Після того, як обвинувачений піднявся, він рукою дотягнувся та взяв на столі кухні ніж і під час хаотичного руху всіх учасників конфлікту, не передбачаючи можливості заподіяння своїми діями смерті потерпілій, хоча повинен був і міг передбачити такі наслідки, умисно завдав цим ножем один удар в праву частину грудей потерпілій ОСОБА_4 , яка в цей момент намагалася заспокоїти сина й обвинуваченого і припинити конфлікт та знаходилась обличчям до обвинуваченого. Внаслідок нанесення такого удару ОСОБА_4 було спричинено проникаюче поранення правої половини передньої поверхні грудей із ушкодженнями серцевої сорочки та висхідного відділу аорти, яке за ознакою небезпеки для життя в момент спричинення, у живих осіб, належить до тяжких тілесних ушкоджень, що призвело до внутрішньо-грудної кровотечі і гострої крововтрати та стали безпосередньою причиною смерті ОСОБА_4 відразу на місці події.
       29.11.2019 Чортківським районним судом Тернопільської області винесено вирок у справі № 606/1595/17 з розгляду кримінального провадження, відомості про яке 13 травня 2017 року внесено в Єдиний реєстр досудових розслідувань за № 12017210170000184 по обвинуваченню ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с.Скоморохи Тернопільського району Тернопільської області, громадянина України, освіта середня спеціальна, не одруженого. пенсіонера, жителя село Підгайчики Теребовлянського району Тернопільської області, раніше не судимого, в злочині, передбаченому ч.1 ст.115 Кримінального кодексу України, та вирішено визнати ОСОБА_1 винуватим у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 121 Кримінального кодексу України та призначити йому покарання в вигляді семи років позбавлення волі.
       10.11.2020 ухвалою Тернопільського апеляційного суду у справі № 606/1595/17 з розгляду кримінального провадження за № 11 -кп/817/69/20 за апеляційними скаргами потерпілого ОСОБА_3 та захисника обвинуваченого ОСОБА_1 адвоката Кноля П.О. на вирок Чортківського районного суду від 29 листопада 2019 року постановлено апеляційні скарги відхилити, а вирок Чортківського районного суду від 29 листопада 2019 року щодо ОСОБА_1 залишити без змін.
       Відповідно до ч.6 ст.82 ЦПК України, вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою.
       У судовому засіданні з`ясовано, що вбита ОСОБА_4 є матір`ю ОСОБА_2 .
Задовольняючи частково позов про стягнення на користь ОСОБА_2 300000 моральної шкоди суд виходив з того, що відповідач завдав останньому немайнових втрат, спричинених моральними стражданнями, які позначили негативні зміни у його житті та враховував глибину та тривалість завданих фізичних та моральних страждань, душевної травми, істотність змін у його повсякденному житті, беручи до уваги принципи розумності та справедливості суд прийшов до висновку, що з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 підлягає стягненню моральна шкода в розмірі 300000 грн., що буде достатнім та справедливим. 
       Колегія суддів погоджується із такими висновками виходячи з наступного. 
Відповідно до частини другої статті 1168 ЦК України моральна шкода, завдана смертю фізичної особи, відшкодовується її чоловікові (дружині), батькам (усиновлювачам), дітям (усиновленим), а також особам, які проживали з нею однією сімґєю.
       Положеннями частин першої - третьої статті 23 ЦК України передбачено, що особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.
       Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.
       Відповідно до роз`яснень, наведених у пункті 9 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості.
       При визначенні розміру моральної шкоди, суд врахував, що шкода позивачу завдана смертю матері, що спричинило та буде спричиняти позивачу протягом усього життя душевні страждання, зазначені обставини істотно змінюють життя позивача, тягнуть за собою зараз та потягнуть у подальшому з віком додаткові зусилля з його боку на організацію свого життя та матеріальне його забезпечення. Відновити становище, яке існувало до смерті матері у житті позивача не можливо. За наслідками смерті позивач позбавлений матеріальної та моральної підтримки з боку померлої у житті в майбутньому.
       Виходячи з принципів розумності, виваженості та справедливості, суд обгрунтовано стягнув із відповідача вважає, що з ОСОБА_1 300000 грн. моральної шкоди .
       Щодо посилань в апеляційній скарзі на те, що при стягненні з відповідача на користь ОСОБА_2 300 000 грн. моральної шкоди, суд не дотримав рекомендацій, викладених у Постанові Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 року "Про судову практику в справах про відшкодування моральної шкоди", апеляційний суд вважає необґрунтованими, оскільки вони спростовуються встановленими судом обставинами справи, по своїй суті зводяться до незгоди скаржника із висновками суду та ґрунтуються на переоцінці доказів, які були досліджені та оцінені судом з додержанням норм процесуального права.         
        ОСОБА_2 , є сином померлої, зазнав нестерпних моральних страждань. Факт її смерті та обставини, при котрих вона загинула, жодної хвилини не виходить у ОСОБА_2 з думок. Після смерті найріднішої людини позивач постійно відчуває сум, хвилювання, емоційну виснаженість, спостерігає порушення сну та нормального життєвого стану. Факт спричинення ОСОБА_2 моральних страждань відповідачем полягає у пережитому нервовому стресі та душевних переживаннях, що доведено у суді першої інстанції.
       Установивши дійсні обставини справи, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про часткове задоволення позовних вимог та стягнення в користь ОСОБА_2 моральної шкоди у розмірі 300 000 гривень.
       Доводи ОСОБА_1 , що суд не врахував обставин настання смерті потерпілої ОСОБА_4 та участі в її настанні ОСОБА_2 , який фактично розпочав бійку, колегія суддів не може прийняти до уваги як такі, що не встановлені вироком Чортківського районного суду Тернопільської області від 29 листопада 2019 року та не доведені відповідачем ні у суді першої інстанції , ні в апеляційному суді.
       Інші доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують, а тому підстав для її задоволення немає.
       Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).
       Згідно із ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
       Судом правильно встановлено фактичні обставини справи, вірно застосовано матеріальний закон та дотримано процедуру розгляду справи, встановлену ЦПК України, ухвалено справедливе рішення, тому підстав для його зміни чи скасування колегія суддів не вбачає.
       Ураховуючи наведене, колегія суддів вважає за необхідне апеляційну скаргу залишити без задоволення, а судове рішення - без змін.
       Керуючись ст.ст.367, 374, 375, 381-383, 389, 390 ЦПК України, апеляційний суд, -
постановив:
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , інтереси якого представляє адвокат Кноль Петро Миколайович, залишити без задоволення.
Рішення Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 27 липня 2021 року в частині задоволення позовних вимог ОСОБА_2 про стягнення на його користь із ОСОБА_1 моральної шкоди в розмірі 300 000 грн. залишити без змін.
       Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.
Повний текст постанови складений 8 листопада 2021 року.

Головуючий Дикун С.І.

Судді: Костів О.З.

                                                                                Парандюк Т.С.