ЧЕРКАСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

Номер провадження 22-ц/821/1881/21	Головуючий по 1 інстанції	
Справа №712/907/20 Категорія: 331010000 	Пироженко С. А. 	
  	Доповідач в апеляційній інстанції	
  	Сіренко Ю. В. 	

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

       23 листопада 2021 року :

м. Черкаси

Черкаський апеляційний суд  у складі колегії суддів: 

Бондаренка С.І., Сіренка Ю.В., Фетісової Т.Л.,

секретар: Зінченко Ю.О.

учасники справи: 

заявник – ОСОБА_1 ,

заінтересована особа – Опікунська рада при виконавчому комітеті Черкаської міської ради,

особа, що подає апеляційну скаргу – ОСОБА_1 ,

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Соснівського районного суду м. Черкаси від 12 липня 2021 року та рішення Соснівського районного суду м. Черкаси від 14 липня 2021 року, у складі судді Пироженка С.А.,

                                                      в с т а н о в и в : 

У січні 2020 року ОСОБА_1 звернулася до суду із заявою про визнання особи недієздатною та встановлення опіки.
В обґрунтування заяви вказувала, що її син ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , з 2008 року почав проявляти нетипову для нього поведінку: почав зачинятися у своїй кімнаті, втратив сон та апетит, нападав на членів родини та чув голоси. 
Протягом 10 останніх років ОСОБА_2 перебував на обліку у КНП «Черкаський обласний психоневрологічний диспансер Черкаської обласної ради» та періодично проходив лікування у стаціонарному відділенні, в останнє – взимку 2018 року. 
Після закінчення періоду ремісії, самопочуття ОСОБА_2 погіршується, він не в змозі орієнтуватися у реальності, поводить себе агресивно та намагається фізично зашкодити собі та іншим особам.
Згідно довідки МСЕК від 21 жовтня 2013 року йому встановлена друга група інвалідності (загальне захворювання), рекомендовано спостереження у психіатра, проведення постійного фармакологічного лікування, психотерапія та психокорекція.
Наразі, ОСОБА_2 не може самостійно здійснювати свої права, виконувати обов`язки та обслуговувати себе, а тому змушена звернутися до суду про визнання його недієздатним та встановлення опіки.
Просила визнати ОСОБА_2 недієздатним, та встановити над ним опіку. Призначити опікуном ОСОБА_2 його матір - ОСОБА_1 .
Ухвалою Соснівського районного суду м. Черкаси від 17 лютого 2020 року, за заявою ОСОБА_1 , призначено по справі судово – психіатричну експертизу щодо ОСОБА_2 на вирішення якої поставлено ряд питань.
Постановою Черкаського апеляційного суду від 17 вересня 2020 року ухвалу Соснівського районного суду м. Черкаси від 17 лютого 2020 року скасовано. В задоволенні клопотання про призначення судово – психіатричної експертизи відмовлено. Постанова суду мотивована тим, що заявник не надала до суду достатніх даних про психічний розлад здоров`я ОСОБА_2 і будь – яких документів, виданих лікувально – профілактичними закладами.
В подальшому, в ході розгляду справи, ухвалою Соснівського районного суду м. Черкаси від 12 липня 2021 року ОСОБА_1 відмовлено у задоволенні клопотання про призначення судово – психіатричної експертизи.
Ухвала суду мотивована тим, що належних доказів, які б свідчили про психічний розлад здоров`я ОСОБА_2 , як і доказів про те, що внаслідок психічного захворювання він не усвідомлює свої дії, матеріали справи не містять, а тому підстави для призначення експертизи відсутні.
Рішенням Соснівського районного суду м. Черкаси від 14 липня 2021 року у задоволенні заяви ОСОБА_1 про визнання особи недієздатною та встановлення опіки, відмовлено.
Рішення суду мотивовано тим, що матеріали справи не містять належних та допустимих доказів, які б свідчили про наявність підстав для визнання ОСОБА_2 недієздатною особою.
Не погоджуючись з ухвалою суду від 12 липня 2021 року та рішенням суду, ОСОБА_1 оскаржила їх в апеляційному порядку, посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права, просила їх скасувати та прийняти нове рішення, яким її заявлені вимоги задовольнити. Витребувати з КЗ «Черкаський обласний психоневрологічний диспансер» амбулаторну картку ОСОБА_2 . 
В обгрунтування апеляційної скарги вказувала, що не відповідають дійсності висновки суду першої інстанції стосовно того, що матеріали справи не містять рекомендацій щодо лікування ОСОБА_2 , а останні записи його лікування датуються 2019 роком, в подальшому ОСОБА_2 за лікуванням не звертався. На запит представника ОСОБА_1 амбулаторна картка ОСОБА_2 не була надана для ознайомлення, а її копія відсутня в матеріалах справи. 
Вказує, що суд першої інстанції, в порушення норм ст. 7 ЗУ «Про психіатричну допомогу» ґрунтувався у своєму рішенні на покази свідків ( ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ), що у відповідності до даної норми, забороняється визначати стан психічного розладу здоров`я особи без психіатричного огляду.
Крім того, суд, у порушення норм ст. 105 ЦПК України, відмовив у задоволенні клопотання ОСОБА_1 про призначення судово - психіатричної експертизи, що є обов`язковим у розумінні даної норми.
11 жовтня 2021 року представником ОСОБА_2 – ОСОБА_5 подано відзив на апеляційну скаргу, в якому, посилаючись на законність та обґрунтованість рішення суду, просив апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.
Заслухавши учасників справи, які з`явилися в судове засідання, перевіривши доводи апеляційної скарги та законність оскаржуваного рішення, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає до відхилення, виходячи із наступного.
Як вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_1 є матір`ю ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , який зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 з 27 квітня 2005 року (т.1 а.с. 7,10).
30 червня 2003 року ОСОБА_2 отримав диплом про закінчення Черкаського ПТУ №17 та здобув професію електрозварника ручного зварювання, водій автомобіля категорії «С» (т.1 а.с.56, зворот).
Згідно довідки до акту огляду МСЕК № 343458 ОСОБА_2 була призначена друга група інвалідності строком до 1 листопада 2014 року (т.1 а.с. 8).
19 листопада 2015 року ОСОБА_2 видано пенсійне посвідчення № НОМЕР_1 по інвалідності – 2 група, загальне захворювання, строком до 31 жовтня 2016 року (т.1 а.с.9).
Відповідно до даних з трудової книжки серії НОМЕР_2 ОСОБА_2 з:
-01.09. 2002 року по 30.06. 2003 року навчався в Черкаському ПТУ №17; 
- 03.11.2003 року по 20.04. 2005 року проходив службу у Збройних Силах України; 
- 10.05.2005 року прийнятий на роботу до ГРП «Автоскладський завод № 1» ВАТ «ЛуАЗ» електрозварювальником 4 розряду до енерго – механічного відділу; 
- 30.06. 2005 року звільнений по переводу до ВАТ «Чркаський автобус»; 
- 01.07.2005 року прийнятий по переводу з ГРП «Автоскладський завод № 1 м. Черкаси ВАТ «ЛуАЗ»;
- 02.07.2006 року продовжено дію строкового трудового договору на невизначений строк;
-19.12.2006 року переведений електрозварювальником на автоматичних та напівавтоматичних машинах 4 розряду в цех № 620;
- 16.12.2008 року звільнений за згодою сторін.
- 25.12.2008 року розпочато виплату допомоги по безробіттю Черкаським міським центром зайнятості;
- 08.12.2009 року припинено виплату по безробіттю;
- 01.08.2011 року прийнятий на ПАТ «Черкаський автобус» електрозварювальником на автоматичних та напівавтоматичних машинах 4 розряду в кузовний цех № 620;
- 25.06.2012 року звільнений за згодою сторін;
-25.07.2012 року прийнятий електрозварювальником на автоматичних та напівавтоматичних машинах 4 розряду;
- 07.08.2012 року звільнений за власним бажанням;
-18.02.2019 року прийнятий до ФОП ОСОБА_6 помічником оператора прецизійного різання;
- 27.08.2019 року звільнений за власним бажанням.
- 13.03.2020 року прийнятий до ФОП ОСОБА_6 помічником оператора прецизійного різання (т.1 а.с. 48-54).
Тобто, згідно вищевказаних даних, ОСОБА_2 працював в період з 10.05.2005 року - 16.12.2008 року; 01.08.2011 року - 25.06.2012 року; 25.07.2012 року – 07.08.2012 року; 18.02.2019 року – 27.08.2019 року та з 13.03.2020 року.
5 лютого 2020 року, згідно довідки до акту огляду медико – соціальною експертною комісією серії 12 АББ № 766926, ОСОБА_2 призначено безтерміново другу групу інвалідності, по причині загального захворювання (т.1 а.с.57). 
Відповідно до частини першої статті 39 ЦК України, фізична особа може бути визнана судом недієздатною, якщо вона внаслідок хронічного, стійкого психічного розладу не здатна усвідомлювати значення своїх дій та (або) керувати ними.
Згідно частини першої статті 40 ЦК України, фізична особа визнається недієздатною з моменту набрання законної сили рішення суду про це.
Відповідно до статті 41 ЦК України, над недієздатною фізичною особою встановлюється опіка. Недієздатна фізична особа не має права вчиняти будь-якого правочину. Правочини від імені недієздатної фізичної особи та в її інтересах вчиняє її опікун.
Відповідальність за шкоду, завдану недієздатною фізичною особою, несе її опікун (стаття 1184 цього Кодексу).
Тлумачення зазначених норм права дає підстави стверджувати, що недієздатні особи є особливою категорією людей (фізичних осіб), які внаслідок хронічного, стійкого психічного розладу тимчасово або постійно не можуть самостійно на власний розсуд реалізовувати майнові та особисті немайнові права, виконувати обов`язки й нести юридичну відповідальність за свої діяння.
Обмеження цивільної дієздатності фізичної особи, визнання фізичної особи недієздатною та поновлення цивільної дієздатності фізичної особи суд розглядає в окремому провадженні (пункт 1 частини другої статті 293 ЦПК України).
Відповідно до частини третьої статті 296 ЦПК України заяву про визнання фізичної особи недієздатною може бути подано членами її сім`ї, близькими родичами, незалежно від їх спільного проживання, органом опіки та піклування, закладом з надання психіатричної допомоги.
Частиною третьою статті 297 ЦПК України передбачено, що у заяві про визнання фізичної особи недієздатною мають бути викладені обставини, що свідчать про хронічний, стійкий психічний розлад, внаслідок чого особа не здатна усвідомлювати значення своїх дій та (або) керувати ними.
Суд за наявності достатніх даних про психічний розлад здоров`я фізичної особи призначає для встановлення її психічного стану судово-психіатричну експертизу. У виняткових випадках, коли особа, щодо якої відкрито провадження у справі про обмеження її у цивільній дієздатності чи визнання її недієздатною, явно ухиляється від проходження експертизи, суд у судовому засіданні за участю лікаря-психіатра може постановити ухвалу про примусове направлення фізичної особи на судово-психіатричну експертизу (стаття 298 ЦПК України).
Згідно статті 55 ЦК України опіка та піклування встановлюється з метою забезпечення особистих немайнових і майнових прав та інтересів малолітніх, неповнолітніх осіб, а також повнолітніх осіб, які за станом здоров`я не можуть самостійно здійснювати свої права і виконувати обов`язки.
Суд, ухвалюючи рішення про обмеження цивільної дієздатності фізичної особи (у тому числі обмеження або позбавлення права неповнолітньої особи самостійно розпоряджатися своїми доходами) чи визнання фізичної особи недієздатною, встановлює над нею відповідно піклування або опіку і за поданням органу опіки та піклування призначає їй піклувальника чи опікуна (частина перша статті 300 ЦПК).
Частиною першою статті 60 ЦК України визначено, що суд встановлює опіку над фізичною особою у разі визнання її недієздатною і призначає опікуна за поданням органу опіки та піклування.
Відповідно до статті 62 ЦК України опіка або піклування встановлюється за місцем проживання фізичної особи, яка потребує опіки чи піклування або за місцем проживання опікуна чи піклувальника.
Положеннями статті 63 ЦК України закріплено, що опікуном або піклувальником може бути лише фізична особа з повною цивільною дієздатністю; фізична особа може бути призначена опікуном або піклувальником лише за її письмовою заявою; опікун або піклувальник призначаються переважно з осіб, які перебувають у сімейних, родинних відносинах з підопічним, з урахуванням особистих стосунків між ними, можливості особи виконувати обов`язки опікуна чи піклувальника.
Враховуючи вищевказані норми права, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції про відмову в задоволенні заяви ОСОБА_1 про визнання ОСОБА_2 недієздатним та встановлення опіки, посилаючись на відсутність правових підстав для визнання недієздатним ОСОБА_2 через відсутність доказів, які б давали суду беззаперечну, безсумнівну та законну можливість визнати фізичну особу недієздатною на час розгляду справи в суді.
Колегія суддів вважає, що в матеріалах справи відсутні належні та допустимі докази того, що ОСОБА_2 внаслідок хронічного, стійкого психічного розладу не здатен усвідомлювати значення своїх дій та (або) керувати ними, на власний розсуд реалізовувати майнові та особисті немайнові права, виконувати обов`язки й нести юридичну відповідальність за свої діяння.
При розгляді справи, судом першої інстанції була досліджена амбулаторна картка ОСОБА_2 , з якої було встановлено, що він дійсно перебував під наглядом лікаря-психіатра з 2009 року, періодично проходив лікування. Із записів лікаря відмічено покращення його психічного стану, рекомендацій щодо лікування не вказано. Останні записи щодо лікування ОСОБА_2 датуються 2019 роком. Відомості про те, що ОСОБА_2 в подальшому звертався за допомогою до лікаря-психіатра відсутні.
Сам факт перебування особи під наглядом лікаря - психіатра не свідчить про його хронічний, стійкий психічний розлад, у зв`язку з чим він не здатен усвідомлювати значення своїх дій та (або) керувати ними.
Також, як вбачається з матеріалів справи, а саме з довідки до акту огляду МСЕК серії 12 АББ № 766926, ОСОБА_2 дійсно є інвалідом другої групи, однак дана група інвалідності призначена йому по причині загального захворювання (т.1 а.с.57), що в свою чергу також, не може свідчити про його хронічний, тимчасовий чи стійкий психічний розлад. 
Крім того, ОСОБА_2 є працездатною людиною, що підтверджується відомостями з трудової книжки.
Відповідно до статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Статтею 76 ЦПК України визначено, що доказами, є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
У відповідності до статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).
Колегія суддів прийшла до висновку, що не знайшли свого підтвердження доводи скаржника стосовно того, що не відповідають дійсності висновки суду першої інстанції, що матеріали справи не містять рекомендацій щодо лікування ОСОБА_2 , а останні записи його лікування датуються 2019 роком, в подальшому ОСОБА_2 за лікуванням не звертався. На запит представника ОСОБА_1 амбулаторна картка ОСОБА_2 не була надана для ознайомлення, а її копія відсутня в матеріалах справи. 
Як вбачається з листа КНП «ЧОПНД Черкаської обласної ради» від 21 вересня 2020 року амбулаторна картка на ім`я ОСОБА_2 25 лютого 2020 року направлялася до Соснівського районного суду м. Черкаси для огляду, а 30 липня 2021 року згідно супровідного листа Соснівського районного суду м. Черкаси була повернута до медичної установи. Дана амбулаторна картка була досліджена судом першої інстанції, що підтверджується змістом оскаржуваного рішення .
Крім того, як вбачається із заяви представника ОСОБА_1 – ОСОБА_7 (ордер серії ЧК № 125534) від 30 серпня 2021 року, представник ознайомилася із матеріалами справи, в тому числі з амбулаторною карткою ОСОБА_2 про, що міститься власноручний підпис (т.1 а.с.29, 217).
Також, колегія суддів вважає безпідставними доводи скаржника стосовно того, що суд першої інстанції, в порушення норм ст. 7 ЗУ «Про психіатричну допомогу», ґрунтувався у своєму рішенні на показах свідків ( ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ), що у відповідності до даної норми, забороняється визначати стан психічного здоров`я особи без психіатричного огляду. Стан психічного здоров`я ОСОБА_2 у оскаржуваному рішенні Соснівського районного суду м. Черкаси не визначався, у зв`язку з відсутністю належних та допустимих доказів про з цього приводу.
Також, у своїй апеляційній скарзі ОСОБА_1 посилалася на те, що суд першої інстанції, у порушення норм ст. 105 ЦПК України, ухвалою від 12 липня 2021 року відмовив у задоволенні клопотання ОСОБА_1 про призначення судово - психіатричної експертизи, що є обов`язковим у розумінні даної норми та просила її скасувати. 
Відповідно до частини другої статті 353 ЦПК України, заперечення на ухвали, що не підлягають оскарженню окремо від рішення суду, включаються до апеляційної скарги на рішення суду.
Відповідно до положень частини першої статті 103 ЦПК України, суд призначає експертизу у справі за сукупності таких умов: для з`ясування обставин, що мають значення для справи, необхідні спеціальні знання у сфері іншій, ніж право, без яких встановити відповідні обставини неможливо; сторонами (стороною) не надані відповідні висновки експертів із цих самих питань або висновки експертів викликають сумніви щодо їх правильності.
Призначення експертизи судом є обов`язковим у разі заявлення клопотання про призначення експертизи обома сторонами. Призначення експертизи судом є обов`язковим також за клопотанням хоча б однієї із сторін, якщо у справі необхідно встановити: характер і ступінь ушкодження здоров`я; психічний стан особи; вік особи, якщо про це немає відповідних документів і неможливо їх одержати (частина перша статті 105 ЦПК України).
Предметом судово-психіатричної експертизи є психічний стан особи у певні юридично значимі проміжки часу. Психічний стан особи у певні юридично значимі проміжки часу визначається з метою надання відповіді на запитання, поставлені особою або органом, яка (який) залучила(в) експерта, або слідчим суддею чи судом, що доручив проведення експертизи.
Об`єктами експертизи є: матеріали цивільної справи, медична документація, аудіовізуальні матеріали та інша інформація про психічний стан особи, відповідно якої проводиться експертиза.
Висновок експерта - докладний опис проведених експертом досліджень, зроблені у результаті них висновки та обґрунтовані відповіді на питання, поставлені експертові, складений у порядку, визначеному законодавством.
Предметом висновку експерта може бути дослідження обставин, які входять до предмета доказування та встановлення яких потребує наявних у експерта спеціальних знань (частини перша та друга статті 102 ЦПК України).
Статтею 110 ЦПК України встановлено, що  висновок експерта для суду не має заздалегідь встановленої сили і оцінюється судом разом із іншими доказами за правилами, встановленими статтею 89 цього Кодексу. Відхилення судом висновку експерта повинно бути мотивоване в судовому рішенні.
Враховуючи вищевказані обставини та норми права, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції правомірно відмовив у задоволенні клопотання ОСОБА_1 про призначення судово – психіатричної експертизи з тих підстав, що матеріали справи не містять належних доказів, які б свідчили про психічний розлад здоров`я ОСОБА_2 , як і доказів про те, що внаслідок психічного захворювання він не усвідомлює своїх дій.
Суд вправі за наявності достатніх даних про психічний розлад здоров`я фізичної особи призначити для встановлення її психічного стану судово-психіатричну експертизу, які в матеріалах даної справи не містяться. 
Враховуючи вищевикладене, колегія суддів вважає, що доводи апеляційної скарги не дають підстав вважати, що рішення суду першої інстанції та ухвала Соснівського районного суду м. Черкаси від 12 липня 2021 року є необґрунтованими й такими, що не відповідають фактичним обставинам справи, прийнятими з порушенням норм матеріального та процесуального права, а тому апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а рішення та ухвалу суду першої інстанції - без змін.
Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.
Згідно ч. 1 ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Постановлене у справі рішення та ухвала є законними та обгрунтованими і підстав для їх зміни чи скасування за наведеними у скарзі доводами колегія суддів не вбачає, оскільки їх доводи суттєвими не являються, носять суб`єктивний характер, не відповідають обставинам справи і правильності висновків суду не спростовують.
Керуючись ст.ст. 374, 375, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати, -

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.
Рішення Соснівського районного суду м. Черкаси від 14 липня 2021 року та ухвалу Соснівського районного суду м. Черкаси від 12 липня 2021 року у даній справі залишити без змін.
Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Повний текст постанови суду складено 25 листопада 2021 року.

Судді: С. І. Бондаренко

Ю. В. Сіренко

       Т. Л. Фетісова