Справа № 457/741/17                                Головуючий у 1 інстанції: Марчук В.І. 
Провадження № 22-ц/811/2961/21                 Доповідач в 2-й інстанції: Ванівський О. М. 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ 

03 листопада 2021 року Львівський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
головуючого - судді: Ванівського О.М.
суддів: Цяцяка Р.П., Шеремети Н.О.,
секретаря: Симець В.І.
розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Львові в залі суду цивільну справу за апеляційною скаргою  представника Крамар Любові Зенонівни – адвоката ОСОБА_1  на рішення Трускавецького міського суду Львівської області від 02 червня 2021 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 та відділу державної реєстрації Трускавецької міської ради про припинення права власності особи на частку у спільному майні,-

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_2 звернулася до Трускавецького міського суду з позовною заявою до ОСОБА_3 та відділу державної реєстрації Трускавецької міської ради про припинення права власності особи на частку у спільному майні. 
В обґрунтування позовних вимог покликалась на те, що на підставі свідоцтва про право спадщину за законом позивачка успадкувала після смерті свого батька – ОСОБА_4 – 7/12 ідеальних частин житлового будинку з відповідною частиною господарських будівель по АДРЕСА_1 . Відповідно до свідоцтва про право на спадщину за законом вона успадкувала після смерті матері – ОСОБА_5 – 7/24 ідеальних частин житлового будинку з відповідною частиною господарських будівель по АДРЕСА_1 . На даний час у її власності є 21/24 ідеальна частка зазначеного житлового будинку з відповідною частиною господарських будівель. Власником інших 3/24 ідеальних частин є ОСОБА_3 . Насправді ОСОБА_3 під квартирою АДРЕСА_2 займає площу, яка значно перевищує належних їй 3/24 ідеальні частки. При цьому, на 3/24 ідеальні частки зазначеного будинку, належних відповідачці, можливо виділити 8,58 кв.м. житлової площі та 7,45 кв.м. допоміжної площі. Житлової кімнати такою площею у будинку немає. Крім цього, відповідачка грубо порушує санітарні та протипожежні норми, знищує належне ОСОБА_2 майно, руйнує його, порушує правила співжиття, порушує правил санітарно-епідеміологічного благополуччя, ініціює сварки без належних на те підстав. При цьому, такою була поведінка ОСОБА_3 ще по відношенню до попередніх власників. Вважала, що є реальна небезпека заподіяння внаслідок дій ОСОБА_3 при проживанні у спірному будинку шкоди законним інтересам ОСОБА_2 . Просила припинити право власності ОСОБА_3 на 3/24 ідеальні частки у спільному майні – будинку АДРЕСА_1 ; скасувати свідоцтво про право на спадщину за законом, видане державним нотаріусом Трускавецької державної нотаріальної контори Панкевичем Р.І. 30 січня 2006 року (реєстраційний номер 51), про набуття ОСОБА_3 права власності на 3/24 ідеальні частки у спільному майні - будинку АДРЕСА_1 ; визнати за ОСОБА_2 право власності на 3/24 ідеальні частки будинку АДРЕСА_1 ; зобов`язати відділ реєстрації Трускавецької міської ради вилучити з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно відомості про право власності ОСОБА_3 на 3/24 ідеальні частки у спільному майні – у будинку АДРЕСА_1 та зареєструвати на підставі рішення суду за ОСОБА_2 право власності на 3/24 ідеальні частки будинку АДРЕСА_1 .
Оскаржуваним рішенням Трускавецького міського суду Львівської області від 02 червня 2021 року позов задоволено частково.
Припинено право власності ОСОБА_3 на 3/24 ідеальні частки у спільному майні – будинку АДРЕСА_1 .
Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 грошову компенсацію вартості 3/24 ідеальних часток будинку АДРЕСА_1 у сумі 142335 грн., яка внесена на депозитний рахунок суду відповідно до квитанції № 56219979 01 червня 2021 року.
Скасовано свідоцтво про право на спадщину за законом, видане державним нотаріусом Трускавецької державної нотаріальної контори Панкевичем Р.І. 30 січня 2006 року (реєстраційний номер 51), про набуття ОСОБА_3 права власності на 3/24 ідеальні частки у спільному майні - будинку АДРЕСА_1 .
Визнано за ОСОБА_2 право власності на 3/24 ідеальні частки будинку АДРЕСА_1 .
Вказане рішення суду оскаржила представник ОСОБА_3 – адвокат Вернієвська Олена Богданівна.
Вважає, що рішення суду прийнято з порушенням норм матеріального та процесуального права. Зазначає те, що припинення права власності на частину нерухомого майна завдасть їй істотної шкоди, оскільки позивачем на депозит суду внесена сума 142 335 грн., якої недостатньо, щоб придбати житло.
Вважає, що судом не було взято до уваги пояснення її адвоката про те, що попередній договір купівлі – продажу від 24.04.2019 року укладений між позивачкою та ОСОБА_6 не слід брати до уваги, оскільки в силу ст. 635 ЦК України, попередній договір не укладений у формі встановленій для основного договору.
Звертає увагу на те, що позивачкою не доведено, що 3/24 частки у майні є незначною за певних умов, визначених законом, може бути припинена.
Просить рішення суду скасувати та постановити нове судове рішення, яким в задоволенні позову відмовити. 
         В судове засідання 25 жовтня 2021 року сторони по справі не з`явились.
22 жовтня 2021 року від представника позивача ОСОБА_2 – ОСОБА_7 надійшло клопотання про відкладення судового засідання, яке вмотивовано тим, що він надає правову допомогу та є довіреною особою кандидата на посаду сільського голови, а відтак на даний час приймає участь у роботі ТВК, ДВК, займається передвиборною агітацією.
Розглянувши клопотання представника ОСОБА_2 – ОСОБА_7 , судова колегія дійшла до висновку про відмову у його задоволенні з огляду на наступне.
Відповідно до ст. 372 ЦПК України суд апеляційної інстанції відкладає розгляд справи в разі неявки у судове засідання учасника справи, щодо якого немає відомостей про вручення йому судової повістки, або за його клопотанням, коли повідомлені ним причини неявки буде визнано судом поважними. Неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.
Європейський суд з прав людини в рішенні від 7 липня 1989 року у справі «Юніон Аліментаріа Сандерс С.А. проти Іспанії» зазначив, що заявник зобов`язаний демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду, що стосуються безпосередньо його, утримуватися від використання прийомів, які пов`язані із зволіканням у розгляді справи, а також максимально використовувати всі засоби внутрішнього законодавства для прискорення процедури слухання.
Якщо представники сторін чи інших учасників судового процесу не з`явилися в судове засідання, а суд вважає, що наявних у справі матеріалів достатньо для розгляду справи та ухвалення законного і обґрунтованого рішення, не відкладаючи розгляду справи, він може вирішити спір по суті. Основною умовою відкладення розгляду справи є не відсутність у судовому засіданні представників сторін, а неможливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні.
Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 01 жовтня 2020 року у справі №361/8331/18.
Поважність причин відкладення судом апеляційної інстанції не встановлена, заявники реалізували своє право на викладення відповідних аргументів та, зважаючи на межі розгляду справи в суді апеляційної інстанції (стаття 367 ЦПК України), судова колегія дійшла до висновку про можливість розгляду справи за відсутністю сторін у справі.
Крім того, судом апеляційної інстанції у межах апеляційного провадження не приймалось рішення про виклик осіб, які беруть участь у справі, для надання пояснень у справі, і такої необхідності колегія суддів не вбачає, то підстав для розгляду справи з обов`язковою участю сторін суд апеляційної інстанції не знаходить.
Відповідно до ч. 5 ст. 268 ЦПК України датою ухвалення рішення є дата його проголошення (незалежно від того, яке рішення проголошено - повне чи скорочене). Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.
Повне судове рішення виготовлено 02 листопада 2021 року.
Заслухавши суддю - доповідача, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість оскаржуваного рішення суду, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення.
Відповідно до ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яка є частиною національного законодавства, кожна людина при визначенні її громадянських прав і обов`язків має право на справедливий судовий розгляд.
В силу положень ч. 1 ст. 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України.
Згідно п. п. 1-5 ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції відповідає зазначеним вимогам.
Відповідно до ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.
Частково задовольняючи позовні вимоги про припинення права власності особи на частку у спільному майні, суд першої інстанції виходив з того, що частка відповідача є незначною і не може бути виділена в натурі, спільне володіння і користування майном є неможливим. Висновком експерта підтверджено, що розділити будинок (виділити частки) неможливо, розробити варіанти розподілу (виділення часток) будинку неможливо. У зв`язку з пред`явленням позову про припинення права власності, позивач виконав умову щодо попереднього внесення на депозитний рахунок суду компенсації вартості частки у будинку, що належить відповідачці, перерахувавши 142335 грн. на депозитний рахунок суду, що підтверджено квитанцією №56219979 від 01.06.2021 року.
Колегія суддів погоджується з таким висновком суду зважаючи на наступне.
Пунктом першим статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод встановлено, що кожен при вирішенні питання щодо його цивільних прав та обов`язків... має право на справедливий і відкритий розгляд упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом. Захист цивільних прав це передбачені законом способи охорони цивільних прав у разі їх порушення чи реальної небезпеки такого порушення. Під способами захисту цивільних прав розуміють закріплені законом матеріально-правові заходи примусового характеру, за допомогою яких проводиться поновлення (визнання) порушених (оспорюваних) прав та вплив на порушника.
Основною метою ст.1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод є попередження свавільного захоплення власності, конфіскації, експропріації та інших порушень безперешкодного користування своїм майном.
При цьому в своїх рішеннях Європейський суд з прав людини вказує на необхідність дотримання справедливої рівноваги між інтересами суспільства та необхідністю дотримання фундаментальних прав окремої людини (наприклад, рішення у справі "Спорронгі Льоннрот проти Швеції" від 23 вересня 1982 року, "Новоселецький проти України" від 11 березня 2003 року, "Федоренко проти України" від 01 червня 2006 року). Необхідність забезпечення такої рівноваги відображено в структурі статті 1. Зокрема, необхідно щоб була дотримана обґрунтована пропорційність між застосованими заходами та переслідуваною метою якої намагаються досягти шляхом позбавлення особи її власності.
Статтею 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод встановлено, що кожен має право на повагу до його приватного і сімейного життя, до житла і до таємниці кореспонденції.
Статтею 41 Конституції України передбачено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю… Право приватної власності є непорушним.
Відповідно до статті 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Усім власникам забезпечуються рівні умови здійснення своїх прав.
Згідно зі статтею 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.
Статтею 391 ЦК України передбачено, що власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.
Матеріалами справи та судом встановлено, що відповідно до свідоцтва про право на спадщину за законом спадкоємцем майна ОСОБА_4 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , є його дочка ОСОБА_2 , у тому числі, з урахуванням 1/2 частки майна, від якого в її користь відмовилася ОСОБА_5 . Спадкове майно складалося з 7/12 частин житлового будинку з відповідною частиною господарських будівель, що знаходиться в АДРЕСА_1 , та земельної ділянки площею 0,0571 га, розташованої на території АДРЕСА_1 , призначеної для обслуговування житлового будинку, яка належала спадкодавцю. Свідоцтво видане державним нотаріусом Трускавецької державної нотаріальної контори Панкевичем Р.І. 16 серпня 2007 року /арк. справи 34, Т. 1/.
Згідно зі свідоцтвом про право на спадщину за законом, виданого 18 червня 2012 року державним нотаріусом Трускавецької державної нотаріальної контори Панкевичем Р.І., спадкоємцем майна ОСОБА_5 є її дочка ОСОБА_2 . Спадщина, на яку видано свідоцтво, складається з 7/24 житлового будинку з відповідною частиною господарських будівель, що знаходиться в АДРЕСА_1 /арк. справи 35, Т. 1/.
З витягу про реєстрацію про право власності на нерухоме майно №10269830 від 01 квітня 2006 року вбачається, що ОСОБА_3 є власницею 3/24 будинку АДРЕСА_1 /арк. справи 37, Т. 1/.
Відповідно до висновку № 7-19Е судової інженерно-технічної експертизи по цивільній справі № 457/741/17 від 19 квітня 2019 року технічний поділ будинку АДРЕСА_1 неможливий. З технічної точки зору, розділити на ізольовані квартири будинок АДРЕСА_3 у відповідності з долями кожного зі співвласників у спільній частковій власності на зазначений будинок неможливо. Ідеальна частка 3/24 будинку АДРЕСА_1 не може бути виділена в натурі. Визначити порядок користування співвласниками у спільній частковій власності належними їм частинами будинку АДРЕСА_1 , що відповідають 21/24 та 3/24 ідеальним часткам, де б ОСОБА_3 могла б мати одну кімнату у власному користуванні, неможливо. Загальний розмір компенсації ОСОБА_3 по будинковолодінню АДРЕСА_1 за ідеальну частку 3/24 становить 142335 грн. /арк. справи 185-197, Т. 1/.
У відповідності до вказаного висновку, позивачем внесено на депозитний рахунок Територіального управління Державної судової адміністрації України в Львівській області кошти у сумі 142335 грн. в якості забезпечення компенсації вартості 3/24 частки будинку.
У силу положень статей 21, 24, 41 Конституції України, статей 319, 358 ЦК України всі громадяни є рівними у своїх правах, усім власникам забезпечуються рівні умови здійснення цих прав, у тому числі щодо захисту права спільної часткової власності.
Правовий режим спільної часткової власності визначається главою 26 ЦК України з урахуванням інтересів усіх її учасників. Володіння, користування та розпорядження частковою власністю здійснюється за згодою всіх співвласників, а за відсутності згоди - спір вирішується судом. Незалежно від розміру часток співвласники при здійсненні зазначених правомочностей мають рівні права.
Відповідно до статті 365 ЦК України право особи на частку у спільному майні може бути припинене за рішенням суду на підставі позову інших співвласників, якщо: 1) частка є незначною і не може бути виділена в натурі; 2) річ є неподільною; 3) спільне володіння і користування майном є неможливим; 4) таке припинення не завдасть істотної шкоди інтересам співвласника та членам його сім`ї.
Суд постановляє рішення про припинення права особи на частку у спільному майні за умови попереднього внесення позивачем вартості цієї частки на депозитний рахунок суду.
Верховний Суд України у постанові від 15 травня 2013 року, ухваленій у справі № 6-37цс13 зазначав, що для припинення права особи на частку у спільному майні необхідно встановити наявність будь-якої із обставин, передбачених пунктами 1-3 частини першої статті 365 ЦК України, за умови, що таке припинення не завдасть істотної шкоди інтересам співвласника та членам його сім`ї та попереднього внесення позивачем вартості цієї частки на депозитний рахунок суду.
Аналогічний правовий висновок міститься у постанові Верховного Суду України від 16 січня 2012 року в справі 6-81цс11 та постанові Великої Палати Верховного Суду від 18 грудня 2018 року в справі № 908/1754/17.
Висновок про істотність шкоди, яка може бути завдана співвласнику та членам його сім`ї, вирішується в кожному конкретному випадку з урахуванням обставин справи та особливостей об`єкта, який є спільним майном.
Аналіз конструкції норм статей 364 та 365 ЦК України свідчить, що положення статті 365 ЦК України регулюють випадки, коли позивач співвласник майна, домагається позбавлення права власності на частку майна іншого співвласника відповідача по справі.
Аналогічний правовий висновок міститься у постанові Верховного Суду України у справі № 6-2925цс15 від 13 січня 2016 року.
Крім того при розгляді справ, у яких заявляються вимоги одного зі співвласників про припинення його права на частку у спільному майні шляхом отримання від інших співвласників грошової компенсації вартості його частки, виділ якої є неможливим, судам належить з`ясовувати: чи дійсно є неможливим виділ належної позивачу частки в натурі або чи не допускається такий виділ згідно із законом; чи користуються спільним майном інші співвласники відповідачі по справі; чи сплачується іншими співвласниками, які володіють та користуються майном, матеріальна компенсація позивачу за таке володіння та користування відповідно до частини третьої статті 358 ЦК України; чи спроможні інші співвласники виплатити позивачу компенсацію в рахунок визнання за ними права власності на спільне майно та чи не становитиме це для них надмірний тягар.
Встановивши, що ОСОБА_2 та ОСОБА_3 належить на праві власності будинок, який згідно висновку експерта № 7-19Е від 19.04.2019 року - немає технічної можливості відповідно до вимог нормативно-правових актів у галузі будівництва розділити житловий будинок, загальною площею 128, 2 кв.м.,що знаходиться за адресою:  АДРЕСА_1 , відповідно до часток співвласників 21/24 та 3/24, а також частка відповідача у спільному будинку є незначною, спірне майно не може використовуватись сторонами спільно, істотного порушення прав відповідачки у разі припинення права власності на її частку не вбачається, а відтак суд першої інстанції прийшов до вірного висновку, що припинення права власності не завдасть істотної шкоди відповідачу.
З огляду на наведене, а також встановивши те, що спільне володіння та користування спірним будинком є неможливим, а також враховуючи внесення позивачем на депозитний рахунок вартості частки відповідача, суд прийшов до вірного висновку щодо припинення право відповідача на належну їй частку, стягнувши в її користь компенсацію її вартості, що внесена позивачем ОСОБА_2 на депозитний рахунок та визнання за ОСОБА_2 право власності на 3/24 частки будинку АДРЕСА_1 , яка належала на праві власності ОСОБА_8 . Крім того, в приміщенні, яким користується ОСОБА_3 припинено газопостачання та постачання електричної енергії, не обладнане водопостачання та водовідведення.
Доводи, наведені у апеляційній скарзі, не заслуговують на увагу, оскільки такі спростовуються встановленими у справі обставинами і не ґрунтуються на вимогах законодавства.
Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).
Стаття 375ЦПК України передбачає, що суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Керуючись ст.ст. 367, 368, п. 1 ч. 1 ст. 374, ст.ст. 375, 381, 382, 384ЦПК України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

апеляційну скаргу представника Крамар Любові Зенонівни – адвоката ОСОБА_1 – залишити без задоволення.
Рішення Трускавецького міського суду Львівської області від 02 червня 2021 року – залишити без змін.
Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскарженою у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складення повної постанови.
Повний текст постанови складено 03.11.2021 року

Головуючий : Ванівський О.М.

Судді: Цяцяк Р.П.

Шеремета Н.О.