ПЕРШИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ 
01 листопада 2021 року           справа №360/2487/21 

приміщення суду за адресою: 84301, м. Краматорськ вул. Марата, 15

Перший апеляційний адміністративний суд у складі колегії:
головуючого судді Компанієць І.Д. (суддя-доповідач),
суддів Блохіна А.А., Гайдара А.В.,
розглянув у порядку письмового провадження апеляційну скаргу Кардаша В`ячеслава Анатолійовича, що діє в інтересах ОСОБА_1 на ухвалу Луганського окружного адміністративного суду від 17 травня 2021 року по справі №360/2487/21 (суддя 1-ї інстанції Захарова О.В.) за позовом ОСОБА_2 , що діє в інтересах ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Луганській області про визнання протиправною відмову, зобов`язання вчинити певні дії, - 

                                                     ВСТАНОВИВ:

Позивач звернулася до суду з позовом, в якому просила:
-визнати протиправною відмову Головного управління Пенсійного фонду України в Луганській області в наданні інформації на адвокатський запит ОСОБА_2 від 10.02.2021;
-зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Луганській області повторно розглянути адвокатський запит ОСОБА_2 від 10.02.2021 та надати інформацію, що запитується в ньому.
В обґрунтування позову зазначено, що на адвокатський запит про надання інформації відповідач відмовив  в її наданні, посилаючись на те, що інформація належить до особистої, оскільки містить персональні дані щодо майна особи, інтереси якої адвокат Кардаш В.А. не представляє.
Ухвалою Луганського окружного адміністративного суду від 17 травня 2021 року у відкритті провадження у справі за позовом адвоката Кардаша В.А., що діє в інтересах ОСОБА_1 до  Головного управління Пенсійного фонду України в Луганській області про визнання протиправною відмову, зобов`язання вчинити певні дії  відмовлено.
Представник позивача не погодився з ухвалою суду першої інстанції, подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права, просила скасувати ухвалу та направити справу до суду першої інстанції для продовження розгляду.
Обґрунтування апеляційної скарги.
Позов стосується  не оскарження дій суб`єкта владних повноважень щодо встановлення права на спадщину, а здійснення управлінських дій щодо отримання інформації, розпорядником якої є відповідач. Тобто позов повинен розглядатися в порядку адміністративного судочинства з огляду на приписи п.2 ч.5 ст.12 КАС України.
Сторони про дату та місце апеляційного розгляду справи повідомлені належним чином, відповідно до ч. 1 ст. 311 КАС України суд апеляційної інстанції розглядає заяву у порядку письмового провадження.
Суд, заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, встановив наступне.
Фактичні обставини справи.
Як свідчить зміст позовної заяви та додані до неї документи, позивач ОСОБА_1 є донькою ОСОБА_3 ,  яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 .
10.02.2021 представник позивача звернувся з адвокатським запитом на підставі ст.ст.20, 24 ЗУ «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» до Головного управління Пенсійного фонду України в Луганській області, в якому просив:
1. Надати інформацію з якого часу гр. ОСОБА_3 не отримувала пенсію;
2. Надати інформацію з яких додаткових виплат складалась пенсія гр. ОСОБА_3 ;
3. Надати інформацію з якого часу до пенсії гр. ОСОБА_3 застосовуються підвищення інваліду війни І групи, підвищення за особливі заслуги перед Україною, державна соціальна допомога на догляд інвалідам війни І групи, щомісячна цільова допомога на прожиття інвалідам війни І групи, щомісячна державна адресна допомого інвалідам війни І групи;
4. Надати інформацію з якого часу гр. ОСОБА_3 розрахована пенсія по інвалідності згідно Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб звільнених з військової служби та деяких інших осіб»;
5. Надати інформацію згідно якої формули розраховувалась пенсію гр. ОСОБА_3 ;
6. Надати інформацію які виплати не були враховані при нарахуванні пенсії гр. ОСОБА_3 .
Листом від 23.02.2021 № 1232-03-8/866 відповідач повідомив, що надати запитувану інформацію стосовно ОСОБА_3 не має можливості з огляду на той факт, що довіреністю від 05.11.2020 передбачається уповноваження адвоката Кардаш В.А. представляти інтереси ОСОБА_1 , а не ОСОБА_3 .
Також відповідач зазначив, що інформація яка міститься в будь-яких документах та справах пенсіонерів належить до особистої, бо містить персональні дані щодо майнового стану. Інформація яка має персональні дані надається особисто.
Відповідно до свідоцтво про право на спадщину за законом ОСОБА_4 є спадкоємцем майна ОСОБА_3 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , відповідно до витягу про реєстрацію в Спадковому реєстрі.
Згідно зі свідоцтвом про право на спадщину за законом спадщина складається з недоотриманої пенсії, яка належала ОСОБА_3 . Спадкоємцем цього майна є її дочка ОСОБА_4 .
Представник позивача вважає, що відповідач неправомірно відмовив представнику позивача у одержанні інформації щодо пенсії ОСОБА_3 .
Суд першої інстанції, відмовляючи у відкритті провадження у справі, виходив з того, що з наведених у позовній заяві фактичних обставин вбачається наявність спору приватноправового характеру, який обумовлений порушенням приватного права спадкоємця на отримання коштів, які увійшли до спадщини, що виключає можливість розгляду цієї справи за правилами адміністративного судочинства. 
Такий спір з огляду на суб`єктний склад сторін спору має вирішуватися загальними судами у порядку цивільного судочинства. Обставина, що відповідач не надав інформації щодо пенсії ОСОБА_3 , не впливає на сутність спору, оскільки  зазначена дія може бути виконана пенсійним органом в рамках розгляду цивільної справи, в тому числі, на виконання відповідного процесуального рішення суду.
Оцінка суду.
 Відповідно до  статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод  від 04 листопада 1950 року кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.
Положеннями  статті 55 Конституції України  визначено, що кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб. Кожен має право будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань.
 Згідно із частиною першою  статті 2 КАС України  завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.
Згідно з пунктами 1 - 2 частини першої  статті 4 КАС України  адміністративна справа - це переданий на вирішення адміністративного суду публічно-правовий спір, у якому: хоча б одна сторона здійснює публічно-владні управлінські функції, в тому числі на виконання делегованих повноважень, і спір виник у зв`язку із виконанням або невиконанням такою стороною зазначених функцій; або хоча б одна сторона надає адміністративні послуги на підставі законодавства, яке уповноважує або зобов`язує надавати такі послуги виключно суб`єкта владних повноважень, і спір виник у зв`язку із наданням або ненаданням такою стороною зазначених послуг; або хоча б одна сторона є суб`єктом виборчого процесу або процесу референдуму і спір виник у зв`язку із порушенням її прав у такому процесі з боку суб`єкта владних повноважень або іншої особи.
 На підставі пункту 7 частини першої  статті 4 КАС України  суб`єктом владних повноважень є орган державної влади, орган місцевого самоврядування, їх посадова чи службова особа, інший суб`єкт при здійсненні ними публічно-владних управлінських функцій на підставі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень, або наданні адміністративних послуг.
Відповідно до частини першої  статті 5 КАС  України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси, і просити про їх захист шляхом: визнання протиправним та нечинним нормативно-правового акта чи окремих його положень; визнання протиправним та скасування індивідуального акта чи окремих його положень; визнання дій суб`єкта владних повноважень протиправними та зобов`язання утриматися від вчинення певних дій; визнання бездіяльності суб`єкта владних повноважень протиправною та зобов`язання вчинити певні дії; встановлення наявності чи відсутності компетенції (повноважень) суб`єкта владних повноважень; прийняття судом одного з рішень, зазначених у пунктах 1-4 цієї частини та стягнення з відповідача - суб`єкта владних повноважень коштів на відшкодування шкоди, заподіяної його протиправними рішеннями, дією або бездіяльністю.
Пунктом 1 частини першої  статті 19 КАС України  визначено, що юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи у публічно-правових спорах, зокрема спорах фізичних чи юридичних осіб із суб`єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи індивідуальних актів), дій чи бездіяльності, крім випадків, коли для розгляду таких спорів законом установлено інший порядок судового провадження.
Відповідно до частини другої статті 171 Кодексу адміністративного судочинства України суддя відкриває провадження в адміністративній справі на підставі позовної заяви, якщо відсутні підстави для залишення позовної заяви без руху, її повернення чи відмови у відкритті провадження у справі.
На підставі пункту 1 частини першої  статті 170 КАС України  суддя відмовляє у відкритті провадження в адміністративній справі, якщо позов не належить розглядати за правилами адміністративного судочинства.
Вирішуючи питання про обґрунтованість апеляційної скарги, суд виходить з такого.
Судова юрисдикція - це інститут права, який покликаний розмежувати між собою компетенцію як різних ланок судової системи, так і різні види судочинства - цивільне, кримінальне, господарське та адміністративне.
Критеріями розмежування судової юрисдикції, тобто передбаченими законом умовами, за яких певна справа підлягає розгляду за правилами того чи іншого виду судочинства, є суб`єктний склад правовідносин, предмет спору та характер спірних матеріальних правовідносин у їх сукупності. Крім того, таким критерієм може бути пряма вказівка в законі на вид судочинства, у якому розглядається визначена категорія справ.
Критеріями відмежування справ цивільної юрисдикції від інших є, по-перше, наявність спору щодо захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів у будь-яких правовідносинах, крім випадків, коли такий спір вирішується за правилами іншого судочинства, а по-друге, спеціальний суб`єктний склад цього спору, в якому однією зі сторін є, як правило, фізична особа.
Відповідно до абзацу першого частини першої  статті 19 ЦПК України  суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства.
Тобто в порядку цивільного судочинства розглядаються справи, що виникають із приватноправових відносин.
Характерною ознакою публічно-правових спорів є сфера їх виникнення - публічно-правові відносини, тобто передбачені нормами публічного права суспільні відносини, що виражаються у взаємних правах та обов`язках їх учасників у різних сферах діяльності суспільства, зокрема пов`язаних з реалізацією публічної влади.
Публічно-правовим вважається також спір, який виник з позовних вимог, що ґрунтуються на нормах публічного права, де держава в особі відповідних органів виступає щодо громадянина не як рівноправна сторона у правовідносинах, а як носій суверенної влади, який може вказувати або забороняти особі певну поведінку, надавати дозвіл на передбачену законом діяльність тощо.
 Отже, до компетенції адміністративних судів належать спори фізичних чи юридичних осіб з органом державної влади, органом місцевого самоврядування, їхньою посадовою або службовою особою, предметом яких є перевірка законності рішень, дій чи бездіяльності цих органів (осіб), прийнятих або вчинених ними при здійсненні владних управлінських функцій.
Під час визначення предметної юрисдикції справ суди повинні виходити із суті права та/або інтересу, за захистом якого звернулася особа, заявлених вимог, характеру спірних правовідносин, змісту та юридичної природи обставин у справі.
Визначальною ознакою справи адміністративної юрисдикції є суть (зміст, характер) спору.
Публічно-правовий спір, на який поширюється юрисдикція адміністративних судів, є спором між учасниками публічно-правових відносин і стосується саме цих відносин.
Водночас приватноправові відносини вирізняються наявністю майнового чи немайнового інтересу учасника. Спір має приватноправовий характер, якщо він обумовлений порушенням або загрозою порушення приватного права чи інтересу, як правило майнового, конкретного суб`єкта, що підлягає захисту в спосіб, передбачений законодавством для сфери приватноправових відносин, навіть якщо до порушення приватного права чи інтересу призвели управлінські дії суб`єктів владних повноважень.
Згідно з частинами першою, другою статті 1220 Цивільного кодексу України спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою. Часом відкриття спадщини є день смерті особи або день, з якого вона оголошується померлою.
Відповідно до статті 1227 Цивільного кодексу України суми заробітної плати, пенсії, стипендії, аліментів, допомог у зв`язку з тимчасовою непрацездатністю, відшкодувань у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, інших соціальних виплат, які належали спадкодавцеві, але не були ним одержані за життя, передаються членам його сім`ї, а у разі їх відсутності - входять до складу спадщини.
Згідно з частинами першою, третьою статті 52 Закону України від 09 липня 2003 року № 1058-IV «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» сума пенсії, що належала пенсіонерові і залишилася недоотриманою у зв`язку з його смертю, виплачується - по місяць смерті включно членам його сім`ї, які проживали разом з пенсіонером на день його смерті, у тому числі непрацездатним членам сім`ї, зазначеним у частині другій статті 36 цього Закону, які знаходилися на його утриманні, незалежно від того, проживали вони разом з померлим пенсіонером чи не проживали. У разі відсутності членів сім`ї, зазначених у частині першій цієї статті, або у разі не звернення ними за виплатою вказаної суми в установлений частиною другою цієї статті строк сума пенсії, що належала пенсіонерові і залишилася недоотриманою у зв`язку з його смертю, входить до складу спадщини.
Отже, оскільки за життя ОСОБА_3 не отримала грошові кошти по соціальним виплатам, ці суми увійшли до спадкового майна, що також підтверджується свідоцтвом про право на спадщину за законом, від 28.11.2019 року, за яким ОСОБА_1 є спадкоємецею недоотриманої пенсії ОСОБА_3 в сумі 57213 грн.
Отримання зазначених сум регулюється спадковим законодавством.
Підсумовуючи викладене, суд першої інстанції вважав, що спір має приватноправовий характер та повинен розглядатися за правилами цивільного судочинства.
Такий висновок суду першої інстанції є помилковим з огляду на наступне.
Пунктом 7 частини першої  статті 19 КАС України передбачено, що юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи у публічно-правових спорах, зокрема, спорах фізичних чи юридичних осіб із розпорядником публічної інформації щодо оскарження його рішень, дій чи бездіяльності у частині доступу до публічної інформації.
Порядок здійснення та забезпечення права кожного на доступ до інформації, що знаходиться у володінні суб`єктів владних повноважень, інших розпорядників публічної інформації, визначених цим Законом, та інформації, що становить суспільний інтерес визначено Законом України «Про доступ до публічної інформації» від 13.01.2011 року № 2939-VI (далі - Закон № 2939-VI).
Положеннями статті 1 вищевказаного Закону передбачено, що публічна інформація - це відображена та задокументована будь-якими засобами та на будь-яких носіях інформація, що була отримана або створена в процесі виконання суб`єктами владних повноважень своїх обов`язків, передбачених чинним законодавством, або яка знаходиться у володінні суб`єктів владних повноважень, інших розпорядників публічної інформації, визначених цим Законом. Публічна інформація є відкритою, крім випадків, встановлених законом.
На підставі пункту 1 частини першої статті 13 Закону № 2939-VI розпорядниками інформації для цілей цього Закону визнаються суб`єкти владних повноважень - органи державної влади, інші державні органи, органи місцевого самоврядування, органи влади Автономної Республіки Крим, інші суб`єкти, що здійснюють владні управлінські функції відповідно до законодавства та рішення яких є обов`язковими для виконання.
Колегія суддів зазначає, що в даних правовідносинах відповідач є розпорядником відповідної інформації, оскільки на підставі  ч.1 ст.58 Закону України «Про загальнообов`язкове пенсійне страхування» органи пенсійного фонду України  є органом, який здійснює керівництво та управління солідарною системою, провадить збір, акумуляцію та облік страхових внесків, призначає пенсії та підготовляє документи для її виплати, забезпечує своєчасне і в повному обсязі фінансування та виплату пенсій, допомоги на поховання, здійснює контроль за цільовим використанням коштів Пенсійного фонду, вирішує питання, пов`язані з веденням обліку пенсійних активів застрахованих осіб на накопичувальних пенсійних рахунках, здійснює адміністративне управління Накопичувальним фондом, соціальні та інші виплати, передбачені законодавством України, та інші функції, передбачені цим Законом і статутом Пенсійного фонду.
На підставі викладеного суд вважає, що позовні вимоги про визнання протиправною відмову Головного управління Пенсійного фонду України в Луганській області в наданні інформації на адвокатський запит ОСОБА_2 від 10.02.2021; зобов`язання Головного управління Пенсійного фонду України в Луганській області повторно розглянути адвокатський запит ОСОБА_2 від 10.02.2021 та надати інформацію, що запитується в ньому -  відносяться до юрисдикції адміністративних судів.
 Таким чином, суд першої інстанції дійшов  помилкового висновку, що дана справа не підлягає розгляду в порядку адміністративного судочинства.
Відповідно до пункту 4 частини першої статті 320 КАС України підставою для скасування ухвали суду, яка перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції є неправильне застосування норм матеріального права чи порушення норм процесуального права, які призвели до неправильного вирішення питання.
Таким чином, зважаючи на приписи   п.4 ч.1 ст.320 КАС України апеляційна скарга підлягає задоволенню, а оскаржена ухвала  - скасуванню з направленням справи для продовження розгляду до суду першої інстанції.
Керуючись статтями 20, 23, 33, 287, 292, 308, 311, 312, 315, 320, 321, 322, 325, Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

                                                           ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Кардаша В`ячеслава Анатолійовича, що діє в інтересах ОСОБА_1 на ухвалу Луганського окружного адміністративного суду від 17 травня 2021 року по справі №360/2487/21 – задовольнити.
Ухвалу Луганського окружного адміністративного суду від 17 травня 2021 року по справі №360/2487/21 – скасувати,  а справу направити для продовження розгляду до Луганського окружного адміністративного суду.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили 01 листопада 2021 року та відповідно до ст. 328 Кодексу адміністративного судочинства України не підлягає касаційному оскарженню.
Повне судове рішення складено 01 листопада 2021 року.

Головуючий суддя                                                                                   І.Д. Компанієць

Судді                                                                                            А.А. Блохін

                                                                                                     А.В. Гайдар