ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 листопада 2021 року	Львів	Справа № 300/588/20 пров. № А/857/12484/21	

Восьмий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючого судді – Іщук Л. П.,
суддів – Онишкевича Т. В., Хобор Р.Б., 

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області на рішення Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 26 травня 2021 року, ухвалене головуючим суддею Біньковською Н. В. у м. Івано-Франківську, у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області про визнання дій протиправними та зобов`язання до їх вчинення,

                                                    В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернувся в суд із адміністративним позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області, в якому просив:
- визнати протиправними дії відповідача щодо відмови у зарахуванні до стажу, що дає право на призначення йому пенсії за віком: періодів роботи з 17.02.1983 по 25.12.1983, що становить 10 місяців 9 днів у Сургутському УТТ-5 ПО "Сургутнєфтєгаз"; з 29.02.1988 по 22.10.1990, що становить 2 роки 7 місяців 22 дні в УПТК тресту "Ханти-Мансійскгражданстрой";  періодів роботи в районах Крайньої Півночі чи в місцевостях, прирівняних до районів Крайньої Півночі з 21.09.1981 по 20.10.1981, з 30.10.1981 по 07.06.1982, з 17.06.1982 по 25.01.1983, з 17.02.1983 по 25.12.1983, з 27.12.1983 по 19.11.1984, з 21.11.1984 по 21.01.1985, з 19.04.1985 по 28.10.1985, з 29.10.1985 по 23.10.1987, з 23.11.1987 по 29.02.1988, з 01.03.1988 по 22.10.1990 та з 11.11.1990 по 01.01.1991 в пільговому обчисленні з розрахунку один рік роботи за один рік і шість місяців; періоду здійснення підприємницької діяльності з 01.01.2006 по 31.12.2006; 
- зобов`язати зарахувати до стажу, що дає право на призначення пенсії за віком: періодів роботи з 17.02.1983 по 25.12.1983, що становить 10 місяців 9 днів у Сургутському УТТ-5 ПО "Сургутнєфтєгаз"; з 29.02.1988 по 22.10.1990, що становить 2 роки 7 місяців 22 дні в УПТК тресту "Ханти-Мансійскгражданстрой"; періодів роботи в районах Крайньої Півночі чи в місцевостях, прирівняних до районів Крайньої Півночі з 21.09.1981 по 20.10.1981, з 30.10.1981 по 07.06.1982, з 17.06.1982 по 25.01.1983, з 17.02.1983 по 25.12.1983, з 27.12.1983 по 19.11.1984, з 21.11.1984 по 21.01.1985, з 19.04.1985 по 28.10.1985, з 29.10.1985 по 23.10.1987, з 23.11.1987 по 29.02.1988, з 01.03.1988 по 22.10.1990 та з 11.11.1990 по 01.01.1991 в пільговому обчисленні з розрахунку один рік роботи за один рік і шість місяців; періоду здійснення підприємницької діяльності з 01.01.2006 по 31.12.2006;  призначити та виплатити  пенсію за віком з 26.07.2018.
В обгрунтування позовних вимог зазначає, що досягнувши 60-річного віку, та маючи необхідний страховий стаж 25 років, звернувся до відповідача із заявою про призначення пенсії за віком, однак відповідачем протиправно відмовлено у її призначенні у зв`язку з незарахуванням до стажу роботи, що дає право на призначення пенсії за віком, певних періодів його трудової та підприємницької діяльності.
Рішенням Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 26 травня            2021 року позов задоволено частково. Визнано протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області щодо відмови ОСОБА_1 у зарахуванні до стажу, що дає право на призначення пенсії за віком: періоду роботи з 17.02.1983 по 25.12.1983 в Сургутському УТТ-5 п/о «Сургутнефтегаз»; в пільговому обчисленні з розрахунку один рік роботи за один рік і шість місяців періодів роботи в місцевості, прирівняній до районів Крайньої Півночі з 21.09.1981 по 20.10.1981, з 30.10.1981 по 07.06.1982, з 17.02.1983 по 25.12.1983, з 27.12.1983 по 19.11.1984, з 21.11.1984 по 21.01.1985, з 19.04.1985 по 28.10.1985, з 29.10.1985 по 23.10.1987, з 23.11.1987 по 29.02.1988;  періоду здійснення підприємницької діяльності з 01.01.2006 по 31.12.2006. Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області призначити та виплатити ОСОБА_1 з 26.07.2018 пенсію за віком, зарахувавши до страхового стажу: період роботи з 17.02.1983 по 25.12.1983 в Сургутському УТТ-5 п/о «Сургутнефтегаз»; періодів роботи в місцевості, прирівняній до районів Крайньої Півночі з 21.09.1981 по 20.10.1981, з 30.10.1981 по 07.06.1982, з 17.02.1983 по 25.12.1983, з 27.12.1983 по 19.11.1984, з 21.11.1984 по 21.01.1985, з 19.04.1985 по 28.10.1985, з 29.10.1985 по 23.10.1987, з 23.11.1987 по 29.02.1988 в пільговому обчисленні з розрахунку один рік роботи за один рік і шість місяців роботи; період здійснення підприємницької діяльності з 01.01.2006 по 31.12.2006. В задоволенні решти позовних вимог відмовлено.  
Не погодившись із рішенням суду першої інстанції, Головне управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області подало апеляційну скаргу, в якій, з покликанням на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просить скасувати судове рішення та прийняти нове рішення, яким в задоволенні позовних вимог відмовити в повному обсязі. 
В обгрунтування вимог апеляційної скарги зазначає, що за результатами розгляду заяви про призначення пенсії та доданих до заяви документів встановлено, що страховий стаж ОСОБА_1 становить 19 років 02 місяці 29 днів. З метою підтвердження періодів роботи позивача, в яких виявлено розбіжності, та періодів роботи в районах Крайньої Півночі та місцевостях, прирівняних до районів Крайньої Півночі Головним управлінням було направлено запити. Так, у записах трудової книжки про періоди роботи з 17.02.1983 по 25.12.1983 в «Сургутнефтегаз» виявлено виправлення в наказі та, відповідно, направлено запит щодо витребування довідки про уточнення даних періодів роботи. Однак, відповідь на вказаний запит не надійшла, відтак, відсутні підстави для зарахування позивачу періоду роботи з 17.02.1983 по 25.12.1983 в «Сургутнефтегаз». Що стосується зарахування періодів роботи позивача в районах Крайньої Півночі чи в місцевостях, прирівняних до районів Крайньої Півночі у пільговому обчисленні з розрахунку один рік роботи за один рік і шість місяців, зазначає, що відповідним доказом може бути трудова книжка, в якій наявний штамп підприємства про розповсюдження пільг по обчисленню стажу роботи або довідка роботодавця, в якій зазначено про факт роботи за строковим договором, період, на який він був укладений  та розповсюдження  на особу пільг по обчисленню стажу за цей період. Що стосується зарахування до страхового стажу періоду здійснення позивачем підприємницької діяльності з 01.01.2006 по 31.12.2006, зазначає, що до страхового стажу буде зараховано тільки ті місяці періоду здійснення підприємницької діяльності, за які було сплачено страхові внески. Також, зазначає, що позивачем пропущено строк звернення до суду з вказаним позовом, оскільки звернувшись 24.10.2018 до Пенсійного органу із заявою про призначення пенсії, позивачу було роз`яснено про відсутність права на пенсію у зв`язку з відсутністю стажу роботи, відтак, позивач відкликав свою заяву про призначення пенсії. У серпні 2019 року позивач повторно звернувся до Пенсійного органу щодо наявного страхового стажу для призначенні пенсії, відповідь на яку було надано 23.08.2019. 
Оскільки апеляційну скаргу подано на рішення суду першої інстанції, яке ухвалено в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у порядку письмового провадження), апеляційний суд відповідно до вимог пункту 3 частини першої статті 311 Кодексу адміністративного судочинства України розглядає справу в порядку письмового провадження.
Заслухавши доповідь головуючого судді, дослідивши матеріали справи, проаналізувавши доводи апеляційної скарги, суд вважає, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення з таких підстав.
Судом встановлено та підтверджено матеріалами справи, що ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у зв`язку з досягненням 60-річного віку 24.10.2018 звернувся до відповідача із заявою про призначення пенсії за віком. 
Відповідно до попереднього розрахунку стажу, позивачу для обчислення пенсії враховано страховий стаж, який складає 19 років 2 місяці 29 днів. 
За результатом розгляду звернення позивача, Городенківський відділ обслуговування громадян (сервісний центр) Управління обслуговування громадян Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області листом від 23.08.2019 №119 повідомив позивача про те, що відповідно до статті 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», починаючи з січня 2018 року, право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років мають особи за наявності страхового стажу, зокрема з 01.01.2018 по 31.12.2018  - не менше 25 років. 
У зв`язку виявленими розбіжностями у записах 3-5 трудової книжки НОМЕР_1 та у записах 10-11 трудової книжки НОМЕР_2 про періоди роботи з 20.02.1988 по 22.10.1990 в УПТК трест «Хантымансийскгражданстрой» та у записах 13-14 трудової книжки НОМЕР_3 про період роботи з 17.02.1983 по 25.12.1983 в «Сургутнефтегаз» направлено запити щодо витребування довідок про уточнення даних періодів роботи.
Роз`яснено, що  страховий стаж позивача, без урахування періодів роботи з 17.02.1983 по 25.12.1983 в «Сургутнефтегаз» та з 29.02.1988 по 22.10.1990 в УПТК тресту «Хантымансийскгражданстрой» становить 19 років 02 місяці 29 днів.
Задовольняючи частково позов, суд першої інстанції керувався тим, що з огляду на подання позивачем відповідачу разом зі заявою від 24.10.2018 необхідних документів, при наявності всіх встановлених частиною 1 статті 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» умов для призначення пенсії за віком, позивач не може бути позбавлений гарантованого державою пенсійного забезпечення.
Апеляційний суд погоджується з висновком суду першої інстанції з огляду на наступне.
Частиною першою статті 308 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Оскільки позивачем не оскаржується в апеляційному порядку рішення суду першої інстанції в частині відмови в задоволенні позову, предметом розгляду в суді апеляційної інстанції є законність і обґрунтованість судового рішення лише в частині задоволення позовних вимог.
Відповідно до статті 46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.
Це право гарантується загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел соціального забезпечення; створенням мережі державних, комунальних, приватних закладів для догляду за непрацездатними.
Відповідно до статті 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» особи мають право на призначення пенсії за віком з 1 січня 2018 року по 31 грудня 2018 року після досягнення віку 60 років за наявності страхового стажу не менше 25 років.
Статтею 24 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» передбачено, що страховий стаж - період (строк), протягом якого особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню та за який щомісяця сплачені страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок.
Страховий стаж обчислюється територіальними органами Пенсійного фонду відповідно до вимог цього Закону за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку, а за періоди до впровадження системи персоніфікованого обліку - на підставі документів та в порядку, визначеному законодавством, що діяло до набрання чинності цим Законом.
Таким чином, до страхового стажу має бути зарахований період трудової діяльності особи, протягом якого вона підлягала загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню та за який сплачені страхові внески.
При цьому, оскільки спірні періоди трудової діяльності, які, на думку позивача, підлягають зарахуванню до страхового стажу існували до набрання чинності Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», то такі мають зараховуватись в порядку та на умовах, визначених Законом України «Про пенсійне забезпечення» від 5 листопада 1991 року №1788-XII (далі - Закон №1788-XII), що був чинним на той момент.
Відповідно до статті 56 Закону №1788-XII до стажу роботи зараховується робота, виконувана на підставі трудового договору на підприємствах, в установах, організаціях і кооперативах, незалежно від використовуваних форм власності та господарювання, а також на підставі членства в колгоспах та інших кооперативах, незалежно від характеру й тривалості роботи і тривалості перерв.
За правилами статті 62 Закону №1788-XII основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.
Пунктом 1 Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 12.08.1993 № 637 (далі - Порядок № 637) передбачено, що основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами.
Відповідно до пунктів 2, 3 Порядку № 637 у разі коли документи про трудовий стаж не збереглися, підтвердження трудового стажу здійснюється органами Пенсійного фонду на підставі показань свідків.
За відсутності трудової книжки, а також у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, для підтвердження трудового стажу приймаються дані, наявні в реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування, довідки, виписки із наказів, особові рахунки і відомості на видачу заробітної плати, посвідчення, характеристики, письмові трудові договори і угоди з відмітками про їх виконання та інші документи, які містять відомості про періоди роботи.
Аналіз наведених правових норм дає підстави для висновку, що основним документом, який підтверджує трудовий стаж позивача є його трудова книжка. При цьому, лише у разі відсутності трудової книжки або записів в ній органи Пенсійного фонду мають право встановлювати трудовий стаж на підставі інших первинних документів чи показань свідків.
Як встановлено з матеріалів справи, до попереднього розрахунку стажу для призначення пенсії за віком позивачу для обчислення пенсії враховано страховий стаж, який складає 19 років 2 місяці 29 днів.
Однак, відповідачем для обчислення пенсії не враховано у стаж роботи позивача, зокрема, період роботи з 17.02.1983 по 25.12.1983 у Сургутському УТТ-5 п/о «Сургутнефтегаз», підставою для незарахування якого була наявність виправлення у записах трудової книжки в наказі на звільнення з посади та у даті наказу (місяць 12). 
Так, згідно записів 13 – 14 трудової книжки позивача НОМЕР_3 від 04.12.1978 (а.с.21)   ОСОБА_1 :
- 17.02.1983 прийнятий в Сургутське УТТ-5 п/о «Сургутнефтегаз» начальником автоколони в порядку переведення з Аганского лінійного управління (наказ 22к від 16.02.1983);
- 25.12.1983 звільнений по п.5 ст.29 КЗОТ РСФСР, переведенням в Оргсвязь п/о «Сургуттрансгаз» (наказ 80к від 26.12.1983).  
При цьому, у записі під порядковим номером №14 наявне виправлення (підтертість) у даті наказу, а саме в цифрі 1 місяця наказу – 12. 
Згідно наступного запису цієї трудової книжки під номером 15, позивач 27.12.1983 прийнятий слюсарем шостого розряду УМС тресту «Сургутстройгаз» по переведенню із УТТ п/о «Сургутнефтегаз».  
Як зазначив суд першої інстанції, усі записи під порядковими номерами 12 – 15 у трудовій книжці позивача НОМЕР_3 виконані у чіткій послідовності та у відповідності до дати, номеру запису з посиланням на відповідний наказ, на підставі якого внесено відповідний запис, і засвідчені підписом уповноваженої особи та печаткою роботодавця, а тому є такими, що внесені у відповідності до норм чинного законодавства, відповідають вимогам Інструкції. 
З огляду на викладене, суд погоджується з висновком суду першої інстанції, що  виправлення (підтертість) у даті наказу при звільненні позивача, як єдиний недолік, не може бути свідченням про недостовірність вказаного запису у трудовій книжці позивача та підставою для незарахування наявного у позивача стажу роботи з 17.02.1983 по 25.12.1983 в Сургутському УТТ-5 п/о «Сургутнефтегаз». 
При цьому, суд зазначає, що працівник не відповідає за правильність записів у трудовій книжці та не повинен контролювати роботодавця щодо заповнення такої. На особу не може перекладатись тягар доведення правдивості чи достовірності даних, що зазначені у трудовій книжці. Неналежний порядок ведення та заповнення трудової книжки та іншої документації з вини адміністрації підприємства не може бути підставою для позбавлення позивача його конституційного права на соціальний захист щодо вирішення питань надання пенсії за віком.
Вказане узгоджується з позицією, викладеною Верховним Судом у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду в постанові від 21.02.2018 (справа №687/975/17), від 23.04.2019 (справа №593/1452/16-а).
Також, як підтверджується матеріалами справи, періоди роботи позивача в місцевості, прирівняній до районів Крайньої Півночі, а саме, з 21.09.1981 по 20.10.1981, з 30.10.1981 по 07.06.1982, з 17.02.1983 по 25.12.1983, з 27.12.1983 по 19.11.1984, з 21.11.1984 по 21.01.1985, з 19.04.1985 по 28.10.1985, з 29.10.1985 по 23.10.1987, з 23.11.1987 по 29.02.1988 відповідачем зараховано до страхового стажу позивача, однак не зараховано у пільговому обчисленні, а саме один рік роботи за один рік і шість місяців роботи.
Так, періоди роботи позивача в місцевості, прирівняній до районів Крайньої Півночі, у вищевказані періоди підтверджується записами трудової книжки позивача НОМЕР_3 від 04.12.1978, дублікату трудової книжки НОМЕР_2 , довідками №К-2198 від 04.06.2018 (а.с.42,43), №258 від 20.07.2018 (а.с.44), №23/20-202/пД від 21.06.2018 (а.с.45), №К-2198/3 від 04.06.2018 (а.с.47,48), №02-08-64-398 від 15.10.2018 (а.с.49), ОСОБА_1 в період з 21.09.1981 по 20.10.1981, з 30.10.1981 по 07.06.1982, з 17.06.1982 по 25.01.1983, з 17.02.1983 по 25.12.1983, з 27.12.1983 по 19.11.1984, з 21.11.1984 по 21.01.1985, з 19.04.1985 по 28.10.1985, з 29.10.1985 по 23.10.1987, з 23.11.1987 по 29.02.1988, згідно з якими позивач працював у Автобазі №10 тресту «Сургуттрубопроводстрой», Тепличному комбінаті тресту «Сургутгазстрой», Аганському лінійно-виробничому управлінні магістральних газопроводів ВО «Сургуттрансгаз», Сургутському УТТ-5 п/о «Сургутнефтегаз», Управлінні механізації будівництва тресту «Сургутстройгаз» ВО «Сургуттрансгаз», Заводі будівельних матеріалів Сургутського ДСК, НГДУ «Быстринскнефть» ОАО «Сургутнефтегаз», Сургутському управлінні магістральних нафтопроводів, які знаходились у місцевості, прирівняній до районів Крайньої Півночі. 
Разом з тим, підставою для відмови у пільговому обчисленні цього стажу роботи став висновок відповідача про відсутність укладення позивачем письмового строкового трудового договору про роботу у районах Крайньої Півночі і в місцевостях, прирівняних до районів Крайньої Півночі.  
Згідно з п.5 розділу XV «Прикінцевих положень» Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» період роботи до 1 січня 1991 року в районах Крайньої Півночі та місцевостях, прирівняних до районів Крайньої Півночі колишнього Союзу РСР, а також на острові Шпіцберген зараховується до страхового стажу в порядку і на умовах, передбачених законодавством, що діяло до 1 січня 1991 року.
Пільгове обчислення страхового стажу застосовується для осіб, які працювали в районах Крайньої Півночі та місцевостях, прирівняних до районів Крайньої Півночі, та на яких поширювалися пільги, передбачені для працюючих в районах Крайньої Півночі та місцевостях, прирівняних до районів Крайньої Півночі, відповідно до Указу Президії Верховної Ради Союзу РСР від 10 лютого 1960 року «Про впорядкування пільг для осіб, які працюють в районах Крайньої Півночі і в місцевостях, прирівняних до районів Крайньої Півночі», постанови Ради Міністрів Союзу РСР від 10 лютого 1960 року № 148 «Про порядок застосування Указу Президії Верховної Ради Союзу РСР від 10 лютого 1960 року «Про впорядкування пільг для осіб, які працюють в районах Крайньої Півночі і в місцевостях, прирівняних до районів Крайньої Півночі», Указу Президії Верховної Ради Союзу РСР від 26 вересня 1967 року «Про розширення пільг для осіб, які працюють в районах Крайньої Півночі і в місцевостях, прирівняних до районів Крайньої Півночі».
Пільгове обчислення страхового стажу провадиться на підставі трудової книжки, або письмового трудового договору, або довідки, в яких зазначено період роботи в районах Крайньої Півночі та місцевостях, прирівняних до районів Крайньої Півночі, та користування пільгами, передбаченими вищезазначеними нормативно-правовими актами.
В пункті 7 Інструкції про порядок надання пільг особам, що працюють в районах Крайньої Півночі та в місцевостях, прирівняних до районів Крайньої Півночі, затв. постановою Державного Комітету Ради Міністрів СРСР з питань праці і заробітної плати та Президії ВЦРПС № 530/П-28 від 16.12.1967р., зазначено, що трудові договори на визначений термін, тобто письмові договори, укладаються тільки тими підприємствами і організаціями, які розміщені в районах Крайньої Півночі і в місцевостях, прирівняних до таких районів.
Підпунктом «д» п.5 Указу Президії Верховної Ради Союзу РСР від 10.02.1960р. «Про впорядкування пільг для осіб, які працюють в районах Крайньої Півночі і в місцевостях, прирівняних до районів Крайньої Півночі» передбачено, що робітникам, які переводяться, направляються або запрошуються на роботу в райони Крайньої Півночі і в місцевості, які прирівнюються до районів Крайньої Півночі, з інших місцевостей держави, на умовах укладення ними трудових договорів на роботу в цих районах на строк 5 років, а на островах Північного Льодовитого океану - два роки, надавати додаткові наступні пільги: зараховувати один рік роботи в районах Крайньої Півночі і в місцевостях, які прирівнюються до районів Крайньої Півночі, за один рік і шість місяців при обчисленні стажу, який дає право на отримання пенсії за віком і по інвалідності. Пільги, які передбачені цією статтею, надаються також особам, які прибули в райони Крайньої Півночі і в місцевості, які прирівнюються до районів Крайньої Півночі, за власним бажанням і які уклали строковий договір про роботу в цих районах.
Згідно з п.3 постанови Ради Міністрів Союзу РСР № 148 від 10.02.1960р. «Про порядок застосування Указу Президії Верховної Ради Союзу РСР від 10 лютого 1960 року «Про впорядкування пільг для осіб, які працюють в районах Крайньої Півночі і в місцевостях, прирівняних до районів Крайньої Півночі» працівникам, які користуються в даний час пільгами, кожний рік роботи в районах Крайньої Півночі і в місцевостях, які прирівнюються до районів Крайньої Півночі, до 1 березня 1960 року зараховувати за два роки роботи при розрахунку стажу для отримання пенсії за віком, по інвалідності і за вислугу років, а після 1 березня 1960 року - за один рік і шість місяців роботи при обрахуванні стажу для отримання пенсії за віком і по інвалідності.
Відповідно до Інструкції про порядок надання пільг, затв. постановою Держкомпраці і Президії ВЦРПС № 520/П-28 від 16.12.1967р., пільги, передбачені ст.ст.1, 2, 3, 4 Указу від 10.02.1960р., з урахуванням змін та доповнень, внесених Указом від 26.09.1967р., надавалися незалежно від наявності письмового трудового договору.
Пільги, передбачені ст.5 зазначеного Указу, зокрема, щодо пільгового обчислення стажу, надавалися при умові укладення строкових трудових договорів про роботу в цих районах.
Таким чином, на працівників, які працювали у місцевості, прирівняній до районів Крайньої Півночі, та в районах Крайньої Півночі, поширюються пільги, передбачені п.5 Указу Президії Верховної Ради Союзу РСР від 10.02.1960р. «Про впорядкування пільг для осіб, які працюють в районах Крайньої Півночі і в місцевостях, прирівняних до районів Крайньої Півночі» (зокрема, зарахування одного року роботи у місцевості, прирівняній до районів Крайньої Півночі, та в районах Крайньої Півночі, за один рік і шість місяців роботи при обчисленні стажу, що дає право на отримання пенсії за віком і по інвалідності), за наявності укладених строкових трудових договорів про роботу в цих районах.
Водночас, покликання відповідача про те, що обов`язковою умовою надання пільг при обчисленні стажу роботи в районах Крайньої Півночі один рік роботи за один рік 6 місяців є лише наявність письмового трудового договору про роботу у вказаній місцевості, не ґрунтується на законі, оскільки відповідно приписи п.5 Розділу XV Прикінцевих положень Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» (в редакції Закону України № 32-V від 26.07.2006р.) пільгове обчислення страхового стажу проводиться на підставі трудової книжки, або письмового трудового договору, або довідки, в яких зазначено період роботи в районах Крайньої Півночі та місцевостях, прирівняних до районів Крайньої Півночі, та користування пільгами, передбаченими вищезазначеними нормативно-правовими актами.
Тобто, наявність письмового трудового договору не є виключною і єдиною підставою для пільгового обчислення страхового стажу і вказана норма надає особі можливість надавати вказані документу за її вибором.
Аналогічного висновку дійшла колегія Верховного Суду у складі Касаційного адміністративного суду в постанові від 19.09.2019р. (справа № 348/2208/16-а, провадження №К/9901/32412/18).
Також у постанові Верховного Суду від 03.07.2018р. (справа № 302/662/17-а) вказано про те, що для обчислення пільгового стажу при роботі в районах Крайньої Півночі та місцевостях, прирівняних до неї, повинні бути надані або трудова книжка або письмовий трудовий договір або довідка, в якій зазначено період роботи в районах Крайньої Півночі та місцевостях, прирівняних до районів Крайньої Півночі.
Тобто, достатньо одного із перерахованих документів, а не їх сукупність.
Таким чином, інші документи, окрім укладеного строкового трудового договору про роботу у відповідних районах, є належними підставами для пільгового обчислення стажу роботи позивача в районах Крайньої Півночі і в прирівняних до них місцевостях у відповідності до ст.5 Указу Президії Верховної Ради СРСР від 10.02.1960р. «Про упорядкування пільг для осіб, що працюють в районах Крайньої Півночі в місцевостях, прирівняних до районів Крайньої Півночі».
Враховуючи записи трудової книжки, а також надані довідки, суд погоджується з висновком суду першої інстанції про наявність достатніх та необхідних правових підстав для зарахування періоду роботи позивача з 21.09.1981 по 20.10.1981, з 30.10.1981 по 07.06.1982, з 17.02.1983 по 25.12.1983, з 27.12.1983 по 19.11.1984, з 21.11.1984 по 21.01.1985, з 19.04.1985 по 28.10.1985, з 29.10.1985 по 23.10.1987, з 23.11.1987 по 29.02.1988 в місцевості, прирівняній до районів Крайньої Півночі, до трудового стажу із застосуванням пільгового обчислення – один рік роботи за один рік і шість місяців роботи при обрахуванні стажу для отримання пенсії за віком.
Щодо відмови відповідача у зарахуванні до стажу, що дає право на призначення пенсії за віком, періоду здійснення підприємницької діяльності з 01.01.2006 по 31.12.2006 з огляду на відсутність сплати позивачем страхових внесків за вказаний період, суд зазначає наступне.
Відповідно до статті 3 Закону України «Про пенсійне забезпечення» право на трудову пенсію мають особи, зайняті суспільно корисною працею, при додержанні інших умов, передбачених цим Законом, зокрема, особи, які займаються підприємницькою діяльністю, заснованою на особистій власності фізичної особи та виключно її праці, - за умови сплати страхових внесків до Пенсійного фонду України.
Згідно абзацу третього підпункту 2 пункту 2.1 розділу II Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", затвердженого постановою правління Пенсійного фонду України від 25.11.2005 за № 22-1 (в редакції станом на час звернення позивача із заявою про призначення пенсії), період здійснення фізичною особою підприємницької діяльності, крім осіб, які здійснювали підприємницьку діяльність за спрощеною системою оподаткування, з 01 липня 2000 року підтверджується довідкою із бази даних реєстру застрахованих осіб за інформацією відділу персоніфікованого обліку. Період здійснення фізичною особою підприємницької діяльності за спрощеною системою оподаткування до 01 січня 2004 року підтверджується спеціальним торговим патентом, або свідоцтвом про сплату єдиного податку, або патентом про сплату фіксованого розміру прибуткового податку з громадян, або довідкою про сплату страхових внесків, а з 01 січня 2004 року - довідкою із бази даних реєстру застрахованих осіб за інформацією відділу персоніфікованого обліку. Для визначення права на призначення пенсії за віком згідно зі статтею 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» за період ведення підприємницької діяльності із застосуванням спрощеної системи оподаткування, а також із застосуванням фіксованого податку з 01 січня 1998 року по 30 червня 2000 року включно надається довідка про реєстрацію як суб`єкта підприємницької діяльності.
Згідно підпункту 1 пункту 3-1 Розділу XV «Прикінцеві положення» Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» до страхового стажу для визначення права на призначення пенсії згідно із статтею 26 цього Закону включаються періоди ведення підприємницької діяльності із застосуванням спрощеної системи оподаткування, а також із застосуванням фіксованого податку: з 1 січня 1998 року по 30 червня 2000 року включно, що підтверджуються довідкою про реєстрацію як суб`єкта підприємницької діяльності; з 1 липня 2000 року по 31 грудня 2017 року включно, за умови сплати страхових внесків (єдиного внеску) незалежно від сплаченого розміру (крім випадків звільнення від сплати єдиного внеску).
Відповідно до пункту 2 Указу Президента України «Про спрощену систему оподаткування, обліку та звітності суб`єктів малого підприємництва» від 3 липня 1998 року №  727/98 (чинного на час спірних правовідносин (2006 рік), суб`єкти малого підприємництва - фізичні особи мають право самостійно обрати спосіб оподаткування доходів за єдиним  податком шляхом отримання свідоцтва про сплату єдиного податку. Ставка єдиного  податку для суб`єктів малого підприємництва - фізичних  осіб  встановлюється  місцевими  радами  за  місцем   їх державної  реєстрації  залежно  від  виду  діяльності  і  не  може становити менше 20 гривень та більше 200 гривень на місяць. Суб`єкт підприємницької діяльності -  фізична  особа  сплачує єдиний  податок  щомісяця не пізніше 20 числа наступного місяця на окремий рахунок відділень Державного казначейства України.   Відділення Державного  казначейства  України  наступного  дня після  надходження  коштів  перераховують  суми  єдиного податку у таких розмірах: до місцевого бюджету - 43 відсотки;   до Пенсійного фонду України - 42 відсотки. 
Суб`єкт   малого   підприємництва,   який  сплачує  єдиний податок,  не  є  платником   видів   податків і зборів (обов`язкових платежів), зокрема, збору на обов`язкове державне пенсійне страхування (пункт 6 Указу Президента України від 3 липня 1998 року №727/98).             
Як слідує з матеріалів справи, відповідно до відомостей Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, ОСОБА_1 зареєстрований як фізична особа-підприємець 06.07.2001, та 15.11.2018 припинив підприємницьку діяльність.
З 01.10.2005 по 31.12.2006 позивач знаходився на спрощеній системі оподаткування (єдиний податок) (а.с.53). 
Таким чином, позивач на час плати єдиного податку не був платником збору на обов`язкове державне пенсійне страхування, оскільки в силу вимог діючого законодавства  звільнений від такого обов`язку.
Згідно довідки Городенківської ДПІ Тисменицького управління ГУ ДПС в Івано-Франківській області від 18.07.2019 №2037/10/09/19-54-62 позивач з 01.01.2006 по 31.12.2006 знаходився на спрощеній системі оподаткування та за 2006 рік сплачував єдиний податок, зокрема: січень - 50,00 грн., лютий - 50,00 грн., березень - 50,00 грн., травень -151.00 грн., липень -150,00 грн., серпень 2,32 грн., листопад -151,50 грн. (а.с.54). 
Відповідно до довідки Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області від 30.04.2021 фізичній особі-підприємцю ОСОБА_1 в рахунок сплати страхових внесків зараховано частину єдиного податку (42%) в сумі 254,02 грн. за період з 01.01.2006 по 31.12.2006. 
Отже, враховуючи вищевикладене, суд погоджується з висновком суду першої інстанції, що період здійснення ОСОБА_1 підприємницької діяльності з 01.01.2006 по 31.12.2006 має бути врахований до його страхового стажу, а тому позовні вимоги в цій частині є обґрунтованими і підлягають до задоволення. 
Таким чином, враховуючи наявність підстав для зарахування відповідачем вищевказаних спірних періодів, страховий стаж позивача становить не менше 25 років, що дає право на призначення пенсії за віком.
Згідно з частиною 1 статті 45 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» пенсія призначається з дня звернення за пенсією, крім таких випадків, коли пенсія призначається з більш раннього строку. Так, пенсія за віком призначається з дня, що настає за днем досягнення пенсійного віку, якщо звернення за пенсією відбулося не пізніше трьох місяців з дня досягнення особою пенсійного віку.
Як слідує з матеріалів справи, позивач досяг 60 років 25.07.2018. До пенсійного органу ОСОБА_1 звернувся із заявою 24.10.2018, тобто не пізніше трьох місяців з дня досягнення позивачем пенсійного віку, що свідчить про наявність підстав для призначення позивачу пенсії за віком з 25.07.2018.
Доводи відповідача про пропуск позивачем строку звернення до суду з вказаним позовом, оскільки при зверненні 24.10.2018 до Пенсійного органу із заявою про призначення пенсії, позивачу було роз`яснено про відсутність права на пенсію у зв`язку з відсутністю стажу роботи, суд вважає безпідставними, оскільки матеріали справи не містять листа-відповіді відповідача про відмову у призначенні позивачу пенсії. 
Суд зазначає, що в матеріалах справи міститься лист відповідача від 23.08.2019 №119 щодо наявного страхового стажу позивача. Разом з тим, доказів скерування відповідачем вказаного листа на адресу позивача матеріали справи не містять. Відсутність у матеріалах справи відомостей про ознайомлення позивача із вказаним листом унеможливлювало оскарження позивачем дій Пенсійного органу щодо відмови у зарахуванні до стажу періодів роботи позивача у встановлений законом строк, оскільки в такому разі неможливо встановити чи були відомі позивачу мотиви відмови у призначенні пенсії.
З огляду на викладене, суд погоджується з висновком суду першої інстанції про протиправність дій Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області щодо відмови ОСОБА_1 у зарахуванні до стажу, що дає право на призначення пенсії за віком: періоду роботи з 17.02.1983 по 25.12.1983 в Сургутському УТТ-5 п/о «Сургутнефтегаз», в пільговому обчисленні з розрахунку один рік роботи за один рік і шість місяців періодів роботи в місцевості, прирівняній до районів Крайньої Півночі з 21.09.1981 по 20.10.1981, з 30.10.1981 по 07.06.1982, з 17.02.1983 по 25.12.1983, з 27.12.1983 по 19.11.1984, з 21.11.1984 по 21.01.1985, з 19.04.1985 по 28.10.1985, з 29.10.1985 по 23.10.1987, з 23.11.1987 по 29.02.1988, періоду здійснення підприємницької діяльності з 01.01.2006 по 31.12.2006 та наявність підстав для зобов`язання відповідача призначити та виплатити ОСОБА_1 з 26.07.2018 пенсію за віком, зарахувавши до страхового стажу вказані періоди.
За наведених обставин, апеляційний суд вважає, що доводи апеляційної скарги висновків суду першої інстанції не спростовують і не дають підстав для висновку про порушення судом першої інстанції норм матеріального або процесуального права, що відповідно до статті 316 Кодексу адміністративного судочинства України є підставою для залишення апеляційної скарги без задоволення, а рішення суду - без змін.
Керуючись статтями 311, 315, 316, 321, 322, 328 Кодексу адміністративного судочинства України,-             

                                                    П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області залишити без задоволення, а рішення Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 26 травня 2021 року у справі № 300/588/20 – без змін.
Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та не може бути оскаржена, крім випадків, передбачених пунктом 2 частини п`ятої статті 328 Кодексу адміністративного судочинства України. 

Головуючий суддя	 	Л. П. Іщук 	
судді	 	Т. В. Онишкевич 	
 	 	Р. Б. Хобор  	
Повне судове рішення складено 29.11.2021