ХЕРСОНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД 
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 листопада 2021 року м. Херсон

справа № 658/4020/20 
провадження № 22-ц/819/1771/21

Херсонський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: 
головуючого (суддя-доповідач)	Пузанової Л.В.,	
суддів:	Склярської І.В.,	
  	Чорної Т.Г.,	
секретар	Автонагова Ю.В.,  	

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Херсоні апеляційні скарги ОСОБА_1  та ОСОБА_2  на рішення Каховського міськрайонного суду Херсонської області в складі судді Подіновської Г.В. від 08 червня 2021 року в справі за позовом ОСОБА_1  до ОСОБА_2 , Комунального підприємства «Редакції газети «Каховська Зоря» про визнання інформації недостовірною, захист честі гідності та ділової репутації, відшкодування моральної шкоди, 
встановив: 

У грудні 2020 року  ОСОБА_1  звернувся до суду з позовом до  ОСОБА_2 , Комунального підприємства «Редакції газети «Каховська Зоря» про визнання інформації недостовірною, захист честі гідності та ділової репутації, відшкодування моральної шкоди. 
В обґрунтування заявлених позовних вимог позивач зазначив, що 23 квітня 2020 року в газеті «Каховська зоря» №17 відносно нього та його дружини в статті під назвою «Садоводу» - землю, воду та спокійне життя!», автором якої є ОСОБА_2 , оприлюднена недостовірна інформація, яка не відповідає дійсності, принижує честь і гідність та ділову репутацію, оскільки є неправдивою та не підтвердженою будь-якими доказами. 
Посилаючись на те, що внаслідок публікації такої інформації йому було завдано моральної шкоди, яка полягає у душевних стражданнях, яких він зазнав у зв`язку з розповсюдженням відповідачами недостовірної інформації відносно нього, та вимушений був доводити своїй малолітній дитині, друзям, знайомим, членам «АСТ «Садовод» тощо, що не має відношення до негативних подій, описаних у статті, позивач, з урахуванням заяви від 18.03.2021 року про відмову від частини позовних вимог, заявлених до Комунального підприємства «Редакція газети «Каховська Зоря», просив суд:
Визнати недостовірною та такою що порочить його честь, гідність і ділову репутацію, негативну інформацію, розміщену за авторством ОСОБА_2 в газеті «Каховська зоря», у номері № 17 від 23 квітня 2020 року під назвою «Садоводу» - землю, воду та спокійне життя!», а саме: 
- що в природі взагалі існує рішення правління № 2 АСТ «Садовод» від 18.05.2019 року;
- що він (позивач) «задурив голову членів правління» щодо прийняття правлінням рішення про внесення змін до Статуту асоціації (пункти 2.6 та 5.16); «зробив себе головою ревізійної комісії» та «вирвав з горла цю посаду», що має «кишенькового ЗІС – голову правління та кишеньковий склад правління, яке буде голосувати правильно»; мав намір розпоряджатися на власний розсуд майном та землями асоціації; розділив «АСТ на своє та наше»; мав намір укладати будь-які договори і отримувати «відкати»;
- що ОСОБА_3 станом на час публікації статті була чинним бухгалтером асоціації;
- що бухгалтер Л.Форощук має досвід «проводити повз каси кошти»;
- що позивач «прихватизувавши «Універсам» здає його площі в оренду по накатаній схемі»;
- що саме він призначив дружину бухгалтером асоціації; що «вже давно та далеко зайшов за рамки повноважень, наданих Статутом»; що мав чи має намір «вижити геть» членів АСТ; що має будь-яке відношення до рішення правління № 21 АСТ «Садовод» від 13.12.2019 року та до передачі земельних ділянок членам асоціації чи стороннім особам; що мав (отримував) якійсь гонорар в асоціації; що мав будь-яке відношення до рішень правління, прийнятих на його засіданні 10.01.2020 року, у тому числі й щодо передачі земельних ділянок за договором фізичній особі.
Зобов`язати ОСОБА_2 та комунальне підприємство «Редакція газети «Каховська зоря» не пізніше наступного дня від набрання рішенням суду законної сили спростувати поширену ними недостовірну інформацію шляхом розміщення в газеті «Каховська зоря» статті із зазначенням у ній тексту такого змісту: «Поширена інформація в газеті «Каховська зоря» № 17 від 23 квітня 2020 р. під назвою «Садоводу» - землю, воду та спокійне життя!» за авторством ОСОБА_2 щодо голови ревізійної комісії Асоціації садівницьких товариств Каховського заводу електрозварювального устаткування «Садовод» ОСОБА_1 та бухгалтера тієї ж Асоціації ОСОБА_4 є недостовірною. Вказані особи не причетні до подій та фактів, зазначених у статті» з одночасним розміщенням резолютивної частини рішення суду; 
У рахунок відшкодування моральної (немайнової) шкоди стягнути на його користь з ОСОБА_2 10 000 гривень, а також судові витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 1 668 грн.
Рішенням суду від 07 червня 2021 року позов задоволено частково та постановлено:
Визнати недостовірною інформацію, оприлюднену газетою «Каховська зоря» у № 17 від 23 квітня 2020 року за авторством ОСОБА_2 в статті під назвою «Садоводу» - землю, воду та спокійне життя!», а саме, що ОСОБА_1 : «зробив себе головою ревізійної комісії», «прихватизував» «Універсам», «бухгалтером назначив дружину».
Зобов`язати ОСОБА_2 , Комунальне підприємство «Редакція газети «Каховська Зоря» протягом десяти днів після набрання рішенням законної сили спростувати недостовірну інформацію шляхом розміщення в газеті «Каховська зоря» публікації зі змістом: «Поширена інформація в газеті «Каховська зоря» №17 від 23 квітня 2020 року в статті під назвою «Садоводу» - землю, воду та спокійне життя!» за авторством ОСОБА_2 щодо голови ревізійної комісії Асоціації садівницьких товариств Каховського заводу електрозварювального устаткування «Садовод» ОСОБА_1 , а саме, що ОСОБА_1 : «зробив себе головою ревізійної комісії», «прихватизував» «Універсам», «бухгалтером назначив дружину» – є недостовірною».
Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 500 грн. в рахунок відшкодування моральної шкоди та витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 834 грн.
У задоволенні іншої частини позовних вимог – відмовити.
Стягнути з ОСОБА_2 на користь держави судовий збір у розмірі 882,84 грн.
В апеляційний скарзі  ОСОБА_1 , посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просить рішення суду скасувати в частині незадоволених позовних вимог та вимог щодо Комунального підприємства «Редакція газети «Каховська Зоря», а також суми стягнутої моральної шкоди, стягнути з відповідача на його користь понесені судові витрати у розмірі 1 668 грн на професійну правничу допомогу та перерахувати розмір судового збору, стягнутого із відповідача на користь держави.
Апеляційна скарга обґрунтована тим, що висновки суду щодо відсутності підстав для задоволення позовних вимог в решта частині не відповідають обставинам справи, а доводи відповідача в частині визначення його висловлювань як оціночне судження спростовуються наданим доказам, в тому числі поясненнями свідків, а також суперечать положенням частини четвертої статті 277 ЦК України щодо покладення обов`язку з доведення правдивості поширеної інформації на особу, яка таку інформацію поширила.
Також зазначив, що в судовому засіданні 07 червня 2021 року від заявлених до Комунального підприємства «Редакція газети «Каховська Зоря» позовних вимог відмовився, що є підставою для скасування рішення суду в цій частині.
Вважає, що резолютивна частина рішення суду не відповідає постанові Пленуму Верховного Суду України від 27 лютого 2009 року № 1 «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи», оскільки судне визнав недостовірну інформацію такою, що порушує честь, гідність та ділову репутацію, а тому не мав відшкодовувати за рахунок відповідача і моральну шкоду, розмір якої судом визначено без дотримання засад справедливості, добросовісності та розумності та який не є співмірним із заподіяною шкодою.
Також зауважив, що неправомірно не задовольняючи позовні вимоги в повному обсязі, суд штучно зменшив не тільки розмір витрат на правничу допомогу та моральної шкоди, але й розмір стягнутої з відповідача суми судового збору на користь держави.
Письмовий відзив на апеляційну скаргу ОСОБА_1 до суду не надходив.
В апеляційній скарзі ОСОБА_2 , посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просить рішення суду скасувати та ухвалити нове судове рішення, яким відмовити у задоволенні позову.
Апеляційна скарга обґрунтована тим, що висновки суду щодо наявності підстав для задоволення позовних вимог не відповідають обставинам справи, зроблені за відсутності належних доказів про те, що викладені в статті обставини та факти є недостовірною інформацією, а не оціночним судженням, а також без врахування викладених ним у відзиві (запереченні) на позовну заяву доводів.
У письмовому відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_1 її доводи не визнав.
Заслухавши доповідача, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах, визначених статтею 367 ЦПК України, апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ зробив висновок про те, що апеляційна скарга ОСОБА_2 задоволенню не підлягає, а апеляційна скарга ОСОБА_1 підлягає частковому задоволенню з таких підстав.
Рішення суду мотивовано тим, що недостовірність опублікованої 23 квітня 2020 року в газеті «Каховська зоря» у статті «Садоводу-землю, воду та спокійне життя» під авторством ОСОБА_2 інформації про те, що ОСОБА_1 «зробив себе головою ревізійної комісії», «прихватизував» «Універсам», «бухгалтером призначив дружину» підтверджена належними та достатніми доказами; вказана інформація є негативною, порушує честь, гідність та ділову репутацію позивача та завдала йому моральної шкоди, грошовий розмір якої в сумі 500 грн суд вважав таким, що відповідає ступеню перенесених ним страждань. В решта частині інформацію, яка є предметом спору, що виник між сторонами, суд вважав оціночним судженням відповідача.
В процесі розгляду справи суд встановив, що 23 квітня 2020 року у 17 номері газети «Каховська зоря» опублікована стаття під назвою «Садоводу- землю, воду та спокійне життя», автором якої є ОСОБА_2 , який як член Асоціації садівницьких товариств (АСТ) «Садовод» виклав свої міркування щодо подій, які відбуваються в асоціації, зокрема за участю позивача, який є головою ревізійної комісії та, на думку автора, відіграє ключову роль, зокрема при вирішенні питань про внесення змін до Статуту асоціації, розпорядження земельною ділянкою; надає безкоштовно юридичні консультації членам правління асоціації та впливає на їх думку при прийнятті рішень. Стаття містить посилання на відповідні протоколи засідання правління та критичні висловлювання автора щодо прийнятих на цих засіданнях рішень.
Позивач вважає поширену ОСОБА_2 інформацію недостовірною, такою, що порочить його честь, гідність і ділову репутацію та потребує спростування в частині того, що в природі взагалі існує рішення правління №2 АСТ «Садовод» від 18.05.2019 року; що ОСОБА_1 «задурив голову членів правління» щодо прийняття правлінням рішення про внесення змін до Статуту асоціації (пункти 2.6 та 5.16); що позивач «зробив себе головою ревізійної комісії» та «вирвав з горла цю посаду», має «кишенькового ЗІС- голову правління та кишеньковий склад правління, яке буде голосувати правильно»; що позивач мав намір розпоряджатися на власний розсуд майном та землями асоціації, розділив «АСТ на своє та наше», мав намір укладати будь-які договори і отримувати «відкати»; що ОСОБА_3 на час публікації статті була чинним бухгалтером асоціації; що бухгалтер Л. Форощук має досвід «проводити повз каси кошти»; що позивач, «прихватизувавши «Універсам», здає його площі в оренду по накатаній схемі»; що саме позивач призначив дружину бухгалтером асоціації; що позивач «вже давно та далеко зайшов за рамки повноважень, наданих Статутом»; що позивач має намір «вижити геть» членів АСТ; що позивач має будь-яке відношення до рішення правління №21 АСТ «Садовод» від 13.12.2019року та до передачі земельних ділянок членам асоціації чи стороннім особам; що позивач мав (отримував) якийсь гонорар в асоціації та що позивач мав будь-яке відношення до рішень правління, прийнятих на його засіданні 10.01.2020 року, у тому числі й щодо передачі земельних ділянок за договором фізичній особі.
ОСОБА_2 пред`явлені до нього позовні вимоги не визнає та стверджує, що викладена ним у зазначеній статті інформація є його оціночними судженнями, які ґрунтуються на відповідних фактах та поведінці самого позивача.
Статтею 34 Конституції України кожному гарантується право на свободу думки і слова, на вільне вираження своїх поглядів і переконань.
Разом з тим відповідно до статті 68 Конституції України кожен зобов`язаний неухильно додержуватися Конституції та законів України, не посягати на права і свободи, честь і гідність інших людей.
Отже, праву на свободу думки і слова, на вільне вираження своїх поглядів і переконань відповідає обов`язок не поширювати про особу недостовірну інформацію та таку, що ганьбить її гідність, честь чи ділову репутацію.
Статтею 201 ЦК України передбачено, що честь, гідність і ділова репутація є особистими немайновими благами, які охороняються цивільним законодавством.
Згідно з частиною першою статті 277 ЦК України фізична особа, особисті немайнові права якої порушено внаслідок поширення про неї та (або) членів її сім`ї недостовірної інформації, має право на відповідь, а також на спростування цієї інформації.
Як роз`яснив Пленум Верховного Суду України у постанові «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи» від 27 лютого 2009 року №1, при розгляді справ даної категорії суди повинні мати на увазі, що юридичним складом правопорушення, наявність якого може бути підставою для задоволення позову, є сукупність таких обставин: а) поширення інформації, тобто доведення її до відома хоча б одній особі у будь-який спосіб; б) поширена інформація стосується певної фізичної чи юридичної особи, тобто позивача; в) поширення недостовірної інформації, тобто такої, яка не відповідає дійсності; г) поширення інформації, що порушує особисті немайнові права, тобто або завдає шкоди відповідним особистим немайновим благам, або перешкоджає особі повно і своєчасно здійснювати своє особисте немайнове право.
Під поширенням інформації слід розуміти: опублікування її в пресі, передання по радіо, телебаченню чи з використанням інших засобів масової інформації; поширення в мережі Інтернет чи з використанням інших засобів телекомунікаційного зв`язку; викладення в характеристиках, заявах, листах, адресованих іншим особам; повідомлення в публічних виступах, в електронних мережах, а також в іншій формі хоча б одній особі.
Недостовірною вважається інформація, яка не відповідає дійсності або викладена неправдиво, тобто містить відомості про події та явища, яких не існувало взагалі або які існували, але відомості про них не відповідають дійсності (неповні або перекручені).
Згідно з положеннями статті 277 ЦК і статті 12 ЦПК обов`язок довести, що поширена інформація є достовірною, покладається на відповідача, проте позивач має право подати докази недостовірності поширеної інформації. Позивач повинен довести факт поширення інформації відповідачем, а також те, що внаслідок цього було порушено його особисті немайнові права.
Вирішуючи питання про визнання поширеної інформації недостовірною, суди повинні визначати характер такої інформації та з`ясовувати, чи є вона фактичним твердженням, чи оціночним судженням (пункти 15, 18 постанови).
Відповідно до частини другої статті 30 Закону України «Про інформацію» оціночними судженнями, за винятком наклепу, є висловлювання, які не містять фактичних даних, критика, оцінка дій, а також висловлювання, що не можуть бути витлумачені як такі, що містять фактичні дані, зокрема з огляду на характер використання мовно-стилістичних засобів (вживання гіпербол, алегорій, сатири). Оціночні судження не підлягають спростуванню та їх правдивість не доводиться.
Статтею 10 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод передбачено, що кожен має право на свободу вираження поглядів. Це право включає свободу дотримуватися своїх поглядів, одержувати і передавати інформацію та ідеї без втручання органів державної влади і незалежно від кордонів. Здійснення цих свобод, оскільки воно пов`язане з обов`язками і відповідальністю, може підлягати таким формальностям, умовам, обмеженням або санкціям, що встановлені законом в інтересах національної безпеки, територіальної цілісності або громадської безпеки, для охорони порядку або запобігання злочинам, для охорони здоров`я або моралі, для захисту репутації або прав інших осіб, для запобігання розголошенню конфіденційної інформації або підтримання авторитету і безсторонності суду і є необхідним в демократичному суспільстві.
Згідно з усталеною практикою Європейського суду з прав людини свобода вираження поглядів є однією з важливих засад демократичного суспільства в цілому та самореалізації кожної окремої особи. Відповідно до пункту 2 статті 10 Конвенції вона стосується не тільки «інформації» чи «ідей», які сприймаються зі схваленням чи розглядаються як необразливі або нейтральні, але й тих, які можуть ображати, шокувати чи непокоїти. Саме такими є вимоги плюралізму, толерантності та широти поглядів, без яких немає «демократичного суспільства» (рішення у справі «Карпюк та інші проти України» від 06 жовтня 2015року).
Як зазначено в рішеннях Європейського суду з прав людини (справи Лінгенса, Де Гаєс і Гійзельс, Гудвіна, Прагер і Обершлік) свобода вираження поглядів, гарантована пунктом 1 статті 10 становить одну з основних підвалин демократичного суспільства й одну з принципових умов його розвитку та умов реалізації кожної особи. За умови додержання пункту 2 свобода вираження стосується не лише тієї «інформації» чи тих «ідей», які отримані належним чином або розглядаються як необразливі чи незначні, а й тих, що викликають образу, обурення або неспокій. Такими є вимоги плюралізму, терпимості й широти поглядів, без яких «демократичне суспільство» неможливе.
Установивши, що сторони є членами АСТ «Садовод», кожний із них у певний період часу займав у асоціації відповідну посаду та є обізнаним як щодо положень Статуту асоціації, в тому числі внесених до нього змін, так і щодо засідань правління і прийнятих ним рішень та, зокрема і щодо діяльності позивача в асоціації, яка зважаючи на надані суду докази, є активною, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про те, що ОСОБА_2 у спірних правовідносинах реалізував своє конституційне право на свободу думки і слова, вільне вираження своїх поглядів і переконань, в тому числі і тих, що стосуються діяльності позивача як голови ревізійної комісії АСТ «Садовод».
З огляду на зміст статті «Садоводу» - землю, воду та спокійне життя», інформація про положення Статуту асоціації, зміни до нього та прийняті правлінням асоціації рішення щодо укладення угод про розпорядження земельними ділянками, а також про участь позивача, який має фах юриста та є головою ревізійної комісії асоціації, у внесенні цих змін та прийнятті рішень, у своїй більшій частині викладена відповідачем у стилі його міркувань, критики, власної оцінки та особистої думки.
Суд апеляційної інстанції вважає, що ОСОБА_1 , перебуваючи на посаді голови ревізійної комісії АСК «Садовод», хоч і не був публічною фігурою в розумінні Декларації Комітету Міністрів Ради Європи про свободу політичних дебатів у засобах масової інформації, схваленої 12 лютого 2004 року, а також рекомендацій, що містяться у Резолюції №1165 (1998) Парламентської Асамблеї Ради Європи про право на недоторканність особистого життя, однак він відіграє певну роль у житті членів цієї асоціації, здійснює перевірку фінансової дисципліни її посадових осіб, бере активну участь у обговоренні усіх питань, які вирішуються органом управління та як юрист так чи інакше має вплив на думку членів правління, тому його роль у забезпеченні статутної діяльності АСК «Садовод» підлягала ретельному контрою з боку інших членів асоціації та потенційно могла зазнавати гострої громадської критики, межа якої є значно ширшою, ніж окремої пересічної особи.
Зважаючи на викладене, суд дійшов обґрунтованого висновку, що відповідно до статті 277 ЦК України не є предметом судового захисту оціночні судження, думки, переконання, критична оцінка певних фактів і недоліків, які, будучи вираженням суб`єктивної думки і поглядів відповідача, не можна перевірити на предмет їх відповідності дійсності і спростувати, що відповідає прецедентній судовій практиці Європейського суду з прав людини при тлумаченні положень статті 10 Конвенції.
Разом з тим, позивач, вважаючи, що оціночні судження та думки відповідача, які поширені в засобі масової інформації, принижують його гідність, честь чи ділову репутацію, вправі скористатися наданим йому частиною першою статті 277 ЦК України та відповідним законодавством правом на відповідь, а також на власне тлумачення справи (стаття 37 Закону України «Про друковані засоби масової інформації (пресу) в Україні») у тому ж засобі масової інформації з метою обґрунтування безпідставності поширених суджень, надавши їм іншу оцінку.
В той же час, висловлювання ОСОБА_2 про те, що ОСОБА_1 «зробив себе головою ревізійної комісії», «прихватизував «Універсам», «бухгалтером назначив дружину», суд обґрунтовано визнав поширеними фактами, які підлягають перевірці, однак не знайшли свого підтвердження належними та достатніми доказами, тому як такі, що порушують передбачене статтею 297 ЦК України право позивача на повагу до гідності та честі, підлягають спростуванню у той же спосіб, що і були поширеними.
Однак при ухваленні рішення в цій частині суд в його резолютивній частині не зазначив, чи було порушено відповідачем особисте немайнове право ОСОБА_1 та чи порочить поширена ним інформація гідність, честь та ділову репутацію останнього.
Отже, апеляційна скарга ОСОБА_1 у наведеній частині підлягає задоволенню, а рішення суду- частковій зміні із зазначенням про те, що визнана судом недостовірною інформація є такою, що порочить гідність, честь та ділову репутацію позивача і порушує його особисте немайнове право.
Відповідно до положень статті 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав.
Моральна шкода полягає, зокрема у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.
За загальним правилом, визначеним статтею 1167 ЦК України у деліктних правовідносинах моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.
Згідно з частиною другою статті 1166 ЦК України особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини.
Оскільки поширення відповідачем щодо позивача інформації, яка не відповідає дійсності, порочить його честь, гідність та ділову репутацію, є неправомірними діями, між цими неправомірними діями та завданою моральною шкодою є причинно-наслідковий зв`язок та враховуючи, що відповідач не довів, що ця шкода завдана не з його вини, колегія суддів погоджується з висновком суду про наявність правових підстав для покладення на нього відповідальності за завдану позивачеві моральну шкоду.
При визначенні розміру грошового відшкодування моральної шкоди суд правильно керувався приписами частини третьої статті 23 ЦК України та здійснив оцінку доказів, наданих позивачем на обґрунтування вимог в цій частині за своїм внутрішнім переконанням з дотриманням вимог, викладених у статті 89 ЦПК України щодо оцінки доказів.
Підстав для переоцінки доказів щодо розміру грошового відшкодування моральної шкоди колегія суддів, зважаючи на характер вчиненого відповідачем правопорушення, глибину душевних страждань позивача, їх тривалість, не вбачає.
В іншій частині доводи апеляційної скарги, поданої ОСОБА_1 , та доводи апеляційної скарги ОСОБА_2 не ґрунтуються на законі, належних доказах і як такі, що висновків суду не спростовують, підлягають відхиленню.
Зокрема, доводи апеляційної скарги позивача щодо різного тлумачення судом викладеної у статті ОСОБА_2 інформації, наприклад, щодо обрання його на посаду голови ревізійної комісії, передання в оренду будівлі «Універсам» тощо, колегія суддів до уваги не приймає, оскільки вважає правильними висновки суду в цій частині, адже твердження про те, що позивач «зробив себе головою ревізійної комісії» є фактом, який спростовується рішенням загальних зборів членів асоціації, а про те, що позивач «на зборах у 2019 році вирвав з «горла» цю посаду, є особистою думкою відповідача, його оціночним судженням, довести правдивість яких неможливо. Це стосується і інших висловлювань, які хоч і принизливі для позивача, однак не можуть бути спростованими шляхом визнання їх недостовірними.
Не є підставою для скасування правильного по суті рішення суду і посилання скаржника на допущені судом порушення норм процесуального права в частині: прийняття від відповідача письмових заперечень на позов, в той час, як статтею 178 ЦПК України передбачено подавати відзив, у якому відповідач викладає свої заперечення проти позову; неправильного зазначення в рішенні прізвищ допитаних судом свідків та порушення порядку їх допиту, оскільки наведені порушення не вплинули на висновки суду у спірних правовідносинах, а відповідно до частини другої статті 376 ЦПК України порушення норм процесуального права може бути підставою для скасування або зміни рішення, якщо це порушення призвело до неправильного вирішення справи.
Необґрунтованими колегія суддів вважає також твердження ОСОБА_1 про порушення судом першої інстанції приписів цивільного процесуального законодавства і щодо розгляду пред`явленої ним позовної вимоги до Комунального підприємства «Редакція газети «Каховська зоря», оскільки подана ним 18.03.2021 року заява про відмову від частини позовних вимог стосовно вказаного відповідача стосувалася лише позовної вимоги про відшкодування моральної шкоди.
Із змісту рішення суду слідує, що ця вимога судом не розглядалася, хоча ухвалу про закриття провадження у справі в цій частині суд в порушення статті 255 ЦПК України не постановив.
Що ж стосується відмови від позову, пред`явленого до Комунального підприємства «Редакція газети «Каховська зоря» про спростування недостовірної інформації, то така письмова заява позивача в матеріалах справи відсутня.
Не є такою заявою усно зроблена позивачем в судовому засіданні 07.06.2021 року заява з цього приводу, так як відповідно до частин першої статті 206 ЦПК України позивач може відмовитися від позову на будь-якій стадії провадження у справі, зазначивши про це в заяві по суті справи або в окремій письмовій заяві.
Крім того, згідно із частиною сьомою статті 277 ЦК України спростування недостовірної інформації здійснюється у такий же спосіб, у який вона була поширена.
При цьому спростування недостовірної інформації здійснюється незалежно від вини особи, яка її поширила (частина шоста статті 277 ЦК України). 
У спірних правовідносинах таким способом є спростування поширеної недостовірної інформації шляхом викладення тексту спростування в газеті «Каховська зоря», засновник якої правильно залучений до участі в справі як належний відповідач.
Відповідає вимогам закону і визначений судом текст спростування інформації, а запропонований позивачем текст в частині, що спростуванню підлягає і інформація, викладена щодо бухгалтера асоціації ОСОБА_4 та що вказані особи не причетні до подій та фактів, зазначених у статті, виходить за межі предмета та підстав позову, оскільки причетність позивача до подій і фактів, зазначених у статті, не була предметом доказування і висновки з цього приводу суд не робив.
Не вирішувалося судом питання і щодо захисту немайнових прав дружини позивача – ОСОБА_4 , враховуючи, що вона до суду із таким позовом не зверталася, в той час, як позови про захист гідності, честі та ділової репутації вправі пред`явити фізична особа у разі поширення про неї недостовірної інформації, яка порушує її особисті немайнові права, а також інші заінтересовані особи (зокрема, члени її сім`ї, родичі), якщо така інформація прямо чи опосередковано порушує їхні особисті немайнові права.
Доказів про те, що інформація, поширена про його дружину, прямо чи опосередковано порушує його особисті немайнові права позивач суду не надав, що не позбавляє ОСОБА_4 здійснити захист своїх прав шляхом звернення до суду з відповідними позовними вимогами на загальних підставах.
Доводи апеляційної скарги відповідача зводяться до того, що уся викладена ним інформація є оціночним судженням, його особистою думкою щодо подій, учасниками яких був як він, так і позивач, однак, як зазначалося вище, твердження про те, що ОСОБА_1 «зробив себе головою ревізійної комісії», «прихватизував «Універсам», «бухгалтером назначив дружину» містять фактичні дані, які не відповідають дійсності, тобто є недостовірними та підлягають спростуванню у спосіб, в який вони були поширеними.
З огляду на викладене, колегія суддів зробила висновок, що в решта частині рішення суду постановлено з додержанням норм матеріального права, а допущені судом порушення норм процесуального права не призвели до неправильного вирішення справи, тому підстави для його скасування та ухвалення нового судового рішення про задоволення позову в повному обсязі чи про відмову у задоволенні позову відсутні.
На підставі викладеного, керуючись статтями 367, 374, 375, 376 ЦПК України, суд
постановив: 
Апеляційну скаргу ОСОБА_2 залишити без задоволення, а апеляційну скаргу ОСОБА_1 частково задовольнити.
Рішення Каховського міськрайонного суду Херсонської області від 08 червня 2021 року частково змінити, зазначивши, що визнана судом недостовірною інформація є такою, що порочить гідність, честь та ділову репутацію ОСОБА_1 і порушує його особисте немайнове право.
В решті частині це ж рішення суду залишити без змін.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення до Верховного Суду шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.
Головуючий                           Л. В. Пузанова

Судді:                                                                І. В. Склярська

                        Т. Г. Чорна

Повний текст постанови складено 18 листопада 2021 року

Суддя Л. В. Пузанова