УКРАЇНА 
Житомирський апеляційний суд 

Справа №296/11237/20 Головуючий у 1-й інст. Воробйова Т. А. 
Категорія 44 Доповідач Талько О. Б. 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 листопада 2021 року Житомирський апеляційний суд у складі:

головуючої судді:         Талько О.Б., 
суддів:                         Коломієць О.С., Миніч Т.І.,

розглянувши у порядку письмового провадження  в м. Житомирі цивільну справу № 296/11237/20 за позовом  ОСОБА_1 до Житомирського міського голови Сухомлина Сергія Івановича про захист порушених конституційних прав та відшкодування моральної шкоди, за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Богунського районного суду м. Житомира від 14 липня 2021 року, ухвалене під головуванням судді Воробйової Т.А.,

ВСТАНОВИВ:

       У грудні 2020 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом, в якому зазначила, що під час розгляду цивільної справи №296/18842/19 за її позовною заявою про порушення конституційних прав внаслідок незаконної відмови міського голови розглянути корупційні дії виконавчого комітету Житомирської міської ради, відповідач допустив істотні порушення вимог законодавства, що призвело до порушення її прав, передбачених Конституцією України. 
Зокрема, ОСОБА_2 видав доручення №26/1298 від 21 грудня 2019 року на представництво його інтересів в суді. Проте, на її звернення своїм листом від 3 вересня 2020 року міський голова повідомив, що в статуті Житомирської об`єднаної територіальної громади не міститься висновок про те, кому дозволено оформлювати довіреності від імені Житомирської міської ради. Окрім того, при виготовленні довіреності використано бланк Житомирського міського голови, проте відповідачем у цій справі є фізична особа – ОСОБА_2 .
       Також вказує, що ця довіреність не відповідає вимогам статті 245 ЦК України, оскільки у ній відсутні дані довірителя та його представника. Окрім того, довіреність підписав ОСОБА_2 , однак відповідно до положень цивільного законодавства фізична особа позбавлена права засвідчувати довіреність.
ОСОБА_1 зазначає, що відзив на її позовну заяву у справі №296/18842/19 також поданий з порушенням вимог законодавства, оскільки його текст виготовлений на бланку Житомирського міського голови, водночас, позовні вимоги пред`явлені нею до ОСОБА_2 як до фізичної особи. Також відзив складено представником ОСОБА_3 , яка діяла на підставі незаконно виданої довіреності. Окрім того, у відзиві не зазначено прізвище, ім`я та по батькові відповідача.
Також звертає увагу на незаконні, як вона вважає, складання відзиву на її позовну заяву від 27 травня 2020 року, оформлення заперечення на відповідь на відзив на позовну заяву від 10 липня 2020 року, оформлення відзиву на її уточнену позовну заяву від 11 вересня 2020 року, оформлення відзиву на апеляційну скаргу від 28 грудня 2020 року.
ОСОБА_1 вказує, що внаслідок таких неправомірних дій їй спричинено моральну шкоду, адже вона перенесла душевні страждання та була позбавлена можливості своєчасно та у повній мірі вирішувати свої побутові питання, реалізовувати звички та бажання й задовольняти життєво-необхідні потреби. Перенесений у зв`язку з неправомірними діями відповідача сильний психологічний стрес, постійне напруження призвели до погіршення стосунків з оточуючими, негативно вплинули на її психологічний стан й змусили докладати додаткових зусиль для організації свого життя.
Оскільки законодавство України не містить чітко визначених критерії для розрахунку розміру моральної шкоди, ОСОБА_1 , застосувавши мінімальний розмір штрафу, передбачений за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ст. 367 КК України, й взявши до уваги кількість порушень вимог законодавства, які, як вона вважає, були допущені відповідачем, визначила розмір спричиненої їй моральної шкоди у сумі 29750 грн.
Враховуючи вищезазначене, позивачка просила стягнути із ОСОБА_2 29750 грн. на відшкодування моральної шкоди.
Рішенням Богунського районного суду м. Житомира від 14 липня 2021 року у задоволенні позовних вимог відмовлено.
В апеляційній скарзі ОСОБА_1 , посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить скасувати рішення та ухвалити нове, яким задовольнити її позов.
На обгрунтування доводів апеляційної скарги зазначає, що суд залишив поза увагою докази, які підтверджують факт вчинення відповідачем незаконних дій, які призвели до спричинення їй моральної шкоди. Її доводи про незаконну видачу довіреності та подання відзиву на позовну заяву з недотриманням вимог законодавства суд залишив без належної правової оцінки.
Також ОСОБА_1 вказує, що суд не взяв до уваги її пояснення щодо недійсності правочину – довіреності, яка була видана відповідачем на представництво його інтересів в суді під час розгляду даної справи. Вважає, що суд безпідставно допустив до участі у справі представника відповідача ОСОБА_3 та 6 травня 2021 року провів судове засідання з порушенням вимог цивільного процесуального законодавства. При цьому, без відповідних правових підстав прийняв процесуальні рішення шляхом постановлення протокольних ухвал. Аналогічні порушення були допущені судом й під час судового засідання, яке відбулося 31 травня 2021 року.
Вважає, що суд безпідставно застосував норми матеріального права, які не регулюють спірні правовідносини, внаслідок чого ухвалив незаконне рішення. У свою чергу, судом не застосовані положення статей 55,56,124 Конституції України та статті 23 ЦК України, які підлягали застосуванню при вирішенні спору.
Стверджує, що суд на власний розсуд трактував зміст її позовних вимог й протиправно замінив відповідача у спірних правовідносинах. При цьому, без достатніх правових підстав застосував положення статті 55 КАС України.
Дослідивши матеріали справи, колегія суддів приходить до висновку про те, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення, виходячи з наступного.
Зміст позовної заяви свідчить про те, що ОСОБА_1 вважає, що внаслідок неправомірних, на її думку, дій Житомирського міського голови Сухомлина С.І., які були вчинені під час судового розгляду справи №296/18842 за її позовом, відповідач спричинив їй моральну шкоду. При цьому, неправомірні дії полягали у незаконній видачі довіреності на представництво інтересів в суді , а також поданні відзивів на позов та заперечень на відповідь на відзив з порушенням вимог законодавства.
       Звертаючись до суду з даним позовом, ОСОБА_1 правовою підставою своїх вимог зазначила статті 55,56 Конституції України та статтю 23 ЦК України.
       Відповідно до положень частин 1 та 5 статті 55 Конституції України права і свободи людини і громадянина захищаються судом.
       Кожен має право будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань.
       Статтею 56 Конституції України передбачено, що кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень.
       Відповідно до правил статті 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав.
       Моральна шкода полягає, зокрема, у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів.
       Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.
       Згідно з роз`ясненнями, які містяться у пунктах 3, 5 постанови Пленуму Верховного Суду України « Про судову практику в справах про відшкодування моральної ( немайнової) шкоди» від 31 березня 1995 року №4, під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб.
        Відповідно до чинного законодавства моральна шкода може полягати, зокрема: у приниженні честі, гідності, престижу або ділової репутації, моральних переживаннях у зв`язку з ушкодженням здоров`я, у порушенні права власності ( в тому числі інтелектуальної), прав, наданих споживачам, інших цивільних прав, у зв`язку з незаконним перебуванням під слідством і судом, у порушенні нормальних життєвих зв`язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків.
       Суд, зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями ( бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору.
       Відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні.
       Статтею 1174 ЦК України передбачено, що шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю посадової або службової особи органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні нею своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цієї особи.
       Отже, необхідними елементами складу цивільного правопорушення, як підстави деліктної відповідальності є: шкода, протиправна поведінка, причинний зв`язок між шкодою та протиправною поведінкою винної особи. Відсутність хоча б однієї складової виключає обов`язок щодо відшкодування шкоди.
       Відповідно до частин 3,5 та 6 статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
       Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.
       Доказування не може грунтуватися на припущеннях.
       Матеріали справи не містять доказів того, що дії Житомирського міського голови Сухомлина С.І. були неправомірними й призвели до спричинення ОСОБА_1 моральної шкоди. Та обставина, що, на думку позивачки, видача довіреності на представництво інтересів відповідача в суді та подання заяв по суті справи, відбулось з порушенням вимог законодавства, не може бути самостійною та достатньою підставою стверджувати про спричинення позивачці моральної шкоди та не звільняє її від обов`язку надати докази на підтвердження наявності всіх необхідних елементів складу цивільного правопорушення, яке є підставою для відшкодування моральної шкоди.
       Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що довіреність, відзиви, заперечення та правильність їх оформлення мають бути оцінені судом при розгляді справи №295/18842/19. 
Враховуючи вищезазначене, колегія суддів вважає вірним висновок суду першої інстанції про відмову у задоволенні позову.
Доводи апеляційної скарги про порушення судом норм матеріального та процесуального права є необгрунтованими та не свідчать про наявність підстав для зміни чи скасування рішення суду першої інстанції.

Керуючись ст. ст. 259,268,367,374,375,381-384 ЦПК України, суд,-

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу  ОСОБА_1  залишити без задоволення, а рішення Богунського районного суду Житомирської області від 14 липня 2021 року, - без змін.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та не підлягає оскарженню в касаційному порядку.

Головуюча Судді: