Номер провадження: 22-ц/813/8825/21 
Номер справи місцевого суду: 513/1095/20
Головуючий у першій інстанції Бучацька А. І.
Доповідач Заїкін А. П.

ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30.11.2021 року                                                                 м. Одеса

Єдиний унікальний номер судової справи: 513/1095/20
Провадження номер: 22-ц/813/8825/21

Одеський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: 
- головуючого судді – Заїкіна А.П. (суддя-доповідач),
- суддів: - Князюка О.В., Погорєлової С.О.,

учасники справи: 
позивач – ОСОБА_1 , 
відповідач – ОСОБА_2 ,

розглянув у передбаченому ст. 369 ЦПК України порядку цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про зменшення розміру аліментів, за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Саратського районного суду Одеської області, ухвалене у складі судді Бучацької А.І. о 09 годині 49 хвилині 05 травня 2021 року, 
встановив:

2. Описова частина
2.1 Короткий зміст позовних вимог

У грудні 2020 року ОСОБА_1 звернувся до суду з вищезазначеним позовом, в якому просить змінити розмір аліментів, який був встановлений рішенням Суворовського районного суду м. Одеси від 15 березня 2019 року у справі № 523/17351/18 про збільшення розміру аліментів та стягнення з ОСОБА_1 аліментів на утримання неповнолітнього сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , з - 1 100 гривень щомісяця на - 550 гривень щомісяця, починаючи з дня набрання рішенням законної сили і до повноліття дитини.
ОСОБА_1 обґрунтовує свої вимоги тим, що він перебував у шлюбі з відповідачкою та у 2006 році вони розірвали шлюб. Від шлюбу мають неповнолітню дитину - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .
Рішенням Суворовського районного суду м. Одеси від 15.03.2019 року збільшено розмір аліментів та стягнуто з відповідача аліменти на утримання неповнолітнього сина ОСОБА_4 у розмірі – 1 100 гривень щомісяця, але не менше 50% відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно, починаючи з дня набрання законної сили рішенням суду і до повноліття дитини.
З 1996 року позивач хворіє, діагноз - симптоматична епілепсія. Через деякий час після винесення рішення про збільшення розміру аліментів він отримав III групу інвалідності загального захворювання.
14 лютого 2019 року позивач вдруге одружився з ОСОБА_5 . Від другого шлюбу вони мають двох неповнолітніх дітей - ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , та ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , які є дітьми з інвалідністю.
Позивач стверджує, що не працює, єдиним джерелом доходу є пенсія по інвалідності у розмірі – 1 638 гривень на місяць. Інших доходів, в тому числі матеріальної допомоги він не отримує.
Через те, що діти мають інвалідність та поганий стан здоров`я вони навчаються вдома, дистанційно, тому дружина позивача вимушена сидіти вдома та доглядати за ними, оскільки діти потребують домашнього догляду. На лікування дітей вони витрачають дуже великі кошти.
Позивач зазначає, що на даний час не має матеріальної можливості сплачувати аліменти на утримання сина ОСОБА_4 у розмірі, визначеному в рішенні суду від 15.03.2019 року (а. с. 1 - 5).

2.2 Позиція відповідачки в суді першої інстанції

ОСОБА_2 не скористалась правом надання відзиву на позовну заяву. Відзив на позовну заяву не надійшов.

2.3 Зміст рішення суду першої інстанції, обґрунтування висновків суду

Рішенням Саратського районного суду Одеської області від 05 травня 2021 року відмовлено у задоволенні позову ОСОБА_1 про зменшення розміру аліментів.
Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що мінімальний гарантований розмір аліментів на сина сторін - ОСОБА_4 , якому на час розгляду справи виповнилось 17 років, не може бути меншим ніж – 1 197,50 гривень.
Позивач є особою з інвалідністю третьої групи, що не є безумовною підставою для зміни розміру аліментів. Той факт, що на утриманні позивача перебувають дружина та діти від другого шлюбу не є достатньою підставою для зменшення розміру аліментів, оскільки на утримання дітей батьки отримують щомісячну державну допомогу, а також не звільняє його від обов`язку утримувати до досягнення повноліття дитину, батьком якої він є (а. с. 126 - 128 зворотна сторона).

2.4 Короткий зміст вимог апеляційної скарги

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить скасувати рішення суду першої інстанції. Ухвалити нове судове рішення, яким задовольнити його позовні вимоги. 

2.5 Узагальнені доводи особи, яка подала апеляційну скаргу

Апеляційна скарга обґрунтована тим, що рішення ухвалено при неповному з`ясуванні обставин, що мають значення для справи, недоведеності обставин, що мають значення для справи, які суд визнав встановленими, невідповідності висновків, викладених у рішенні суду, обставинам справи, з порушенням норм процесуального права, неправильному застосуванні норм матеріального права.
Апелянт вказує на те, що: 1) суд першої інстанції залишив поза увагою той факт, що стан здоров`я ОСОБА_1 погіршився; 2) з 1996 року позивач хворіє, діагноз - симптоматична епілепсія. Через деякий час після винесення рішення про збільшення розміру аліментів він отримав III групу інвалідності загального захворювання; 3) ОСОБА_1 не працює, єдиним джерелом доходу є пенсія по інвалідності в розмірі – 1 638 гривень на місяць. Інших доходів, у тому числі матеріальної допомоги він не отримує (а. с. 132 - 133).

2.7 Узагальнені доводи відповідачки в апеляційному суді
ОСОБА_2 не скористалась правом надання відзиву на апеляційну скаргу. Відзив на апеляційну скаргу не надійшов.
2.8 Рух справи в суді апеляційної інстанції
Ухвалою Одеського апеляційного суду від 24.06.2021 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Саратського районного суду Одеської області від 05 травня 2021 року залишено без руху (а. с. 144).
На виконання вимог ухвали про залишення без руху апелянтом надано заяву, якою усунуто недоліки апеляційної скарги. 
Ухвалою Одеського апеляційного суду від 03.08.2021 року відкрито апеляційне провадження (а. с. 151).
Копію ухвали про відкриття апеляційного провадження у справі, з пропозицією надати відзив протягом встановленого строку, та копію апеляційної скарги було надіслано учасникам справи.
Рекомендоване повідомлення про вручення поштового відправлення ОСОБА_2 повернулося до суду з приміткою пошти – «отримано 02.11.2021 року». 
За вказаних обставин апеляційний суд вважає, що ОСОБА_2 є повідомленою про розгляд справи в апеляційному суді.
Матеріали справи також містять відомості щодо отримання копії ухвали про відкриття апеляційного провадження у справі ОСОБА_1 , що підтверджується рекомендованими повідомленням про вручення поштового відправлення.
Відзив на апеляційну скаргу не надійшов.
Ухвалою Одеського апеляційного суду від 29.11.2021 року закінчено підготовку справи до апеляційного розгляду. Призначено розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) її учасників.
Згідно із ч. 13 ст. 7 ЦПК України, розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи (їх виклик). У такому випадку судове засідання не проводиться.
Пунктом 1 ч. 4, п. 3 ч. 6 ст. 19 ЦПК України передбачено, що спрощене позовне провадження призначене для розгляду малозначних справ.
Для цілей цього Кодексу малозначними справами є справи про стягнення аліментів. 
Відповідно п. 1 ч. 1, ч. ч. 2, 4 ст. 274 ЦПК України у порядку спрощеного позовного провадження розглядаються малозначні справи.
У порядку спрощеного позовного провадження може бути розглянута будь-яка інша справа, віднесена до юрисдикції суду, за винятком справ, зазначених у частині четвертій цієї статті.
В порядку спрощеного позовного провадження не можуть бути розглянуті справи у спорах: 1) що виникають з сімейних відносин, крім спорів про стягнення аліментів збільшення їх розміру, оплату додаткових витрат на дитину, стягнення неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів, індексацію аліментів, зміну способу їх стягнення, розірвання шлюбу та поділ майна подружжя; 2) щодо спадкування; 3) щодо приватизації державного житлового фонду; 4) щодо визнання необґрунтованими активів та їх витребування відповідно до глави 12 цього розділу; 5) в яких ціна позову перевищує двісті п`ятдесят розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб; 6) інші вимоги, об`єднанні з вимогами у спорах, вказаних у пунктах 1 – 5 цієї частини. 
Дана справа за предметом позову (зменшення розміру аліментів) є малозначною, тому вона підлягає розгляду в порядку спрощеного позовного провадження. 
Згідно зі ст. 369 ЦПК України справу розглянуто апеляційним судом без виклику її учасників та без проведення судового засідання.

3. Мотивувальна частина
3.1 Позиція апеляційного суду

Заслухавши суддю-доповідача, обговоривши доводи апеляційної скарги, дослідивши докази, що стосуються фактів, на які апелянт посилається в апеляційній скарзі, перевіривши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права при ухваленні рішення, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга ОСОБА_1 не підлягає задоволенню.

3.2 Встановлені судами першої та апеляційної інстанцій та неоспорені обставини по справі. Визначення відповідно до встановлених обставин правовідносин 

20 вересня 2006 року шлюб між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 розірвано, що підтверджується свідоцтвом про розірвання шлюбу серії НОМЕР_1 , яке видане Саратським районним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління   юстиції в Одеській області 13 лютого 2019 року. Після розірвання шлюбу дружині присвоєно прізвище ОСОБА_7 (а. с. 10).
26 березня 2009 року відповідачка уклала шлюб з ОСОБА_8 та після реєстрації шлюбу змінила прізвище на - ОСОБА_9 , що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії НОМЕР_2 (а. с. 119).
Рішенням Суворовського районного суду м. Одеси від 15 березня 2019 року у справі № 523/17251/18 було збільшено розмір аліментів та стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 аліменти на утримання сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в розмірі – 1 100 гривень, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно, починаючи з дня набрання законної сили рішенням суду і до повноліття дитини, а саме по ІНФОРМАЦІЯ_4 . Рішення суду набрало законної сили 16 квітня 2019 року. До ухвалення зазначеного рішення з відповідача ОСОБА_1 на користь позивачки ОСОБА_2 стягувались аліменти на утримання їх неповнолітнього сина - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у твердій грошовій сумі в розмірі - 250 гривень щомісячно на підставі рішенням Суворовського   районного суду м. Одеси від 01.02.2006 року (а. с. 29).
З довідки до акту огляду медико-соціальної експертної комісії серії 12 ААБ № 724212, виданої 18.03.2020 року, ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , при первинному огляді встановлено третю групу інвалідності за загальним захворюванням. Інвалідність встановлена на строк до - 01 квітня 2021 року. Дата чергового переогляду 18.03.2021 року (а. с. 9).
Відповідно до довідки до акту огляду МСЕК серії 12ААВ № 169852 від 19.03.2021 року інвалідність продовжено до - 01 квітня 2022 року (а. с. 113).
Як вбачається з довідки про доходи № 9003310890706013, ОСОБА_1 перебуває на обліку в Суворовському об`єднаному управлінні ПФУ в м. Одесі та отримує пенсію по інвалідності. Розмір пенсії становить: - за березень 2020 року - 739,74 грн.: - за квітень 2020 року – 1 638,00 гривень; - за травень 2020 року – 1 638,00 гривень; - за червень 2020 року – 1 638,00 гривень (а. с. 54).
14 лютого 2019 року було укладено шлюб між ОСОБА_1 та ОСОБА_10 , що підтверджується копією свідоцтва про шлюб серії НОМЕР_3 . Прізвище дружини після реєстрації шлюбу - ОСОБА_11 (а. с. 11).
З копії свідоцтва про народження серії НОМЕР_4 , виданого повторно 16 березня 2019 року, вбачається, що ОСОБА_1 та ОСОБА_12 є батьками ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_6 . Відповідно до повного витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян щодо актового запису про народження № 00022811626, сформованого 10 травня 2019 року, 16 березня 2019 року на підставі спільної заяви батьків про визнання батьківства позивача ОСОБА_1 зазначено батьком дитини (а. с. 14, 16 - 17).
З копії свідоцтва про народження серії НОМЕР_5 , виданого повторно 16 березня 2019 року, вбачається ОСОБА_1 та ОСОБА_12 є батьками ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_7 . Відповідно до повного витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян щодо актового запису про народження № 00023004674, сформованого 31 травня 2019 року, 16 березня 2019 року на підставі спільної заяви батьків про визнання батьківства позивача ОСОБА_1 зазначено батьком дитини (а. с. 18, 20 - 22). 
Відповідно до посвідчень серії НОМЕР_6 та серії НОМЕР_7 , ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , та ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , є дітьми з інвалідністю, перебувають на обліку УСЗН в Суворовському районі Одеської міської ради (а. с. 27, 28).
Згідно довідок Одеської міської ради, Департаменту праці та соціальної політики УСЗН в Суворовському районі м. Одеси від 01 липня 2020 року за № 16.02-10/1551 та № 16.02-10/1552 ОСОБА_12 отримує державну соціальну допомогу дітям з інвалідністю на кожну дитину. За період з лютого 2020 року по липень 2020 року загальний розмір державної соціальної допомоги на кожну дитину становив – 14 635,40 гривень, а разом – 29 370,80 гривень (а. с. 31, 32).
Відповідачка ОСОБА_2 з 10 квітня 2021 року не працює, що підтверджено копією трудової книжки серії НОМЕР_8 (а. с. 121 - 122).
Відповідно до довідки Саратської районної філії Одеського обласного центру зайнятості від 29.04.2021 року за № 456/02-14, ОСОБА_2 перебуває на обліку як безробітна в Саратській районній філії Одеського обласного центру зайнятості з 22 квітня 2021 року (а. с. 123).
Відповідно до розрахунку заборгованості за аліментами АСВП № 3431440, наданого державним виконавцем другого Суворовського районного відділу державної виконавчої служби Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) Свиридюк Л.В., за період з червня 2018 року по 15 липня 2020 року загальний розмір заборгованості за аліментам станом на 15 липня 2020 року складає – 20 072,12 гривень. Сума сплачених аліментів за цей час становить – 4 323,75 гривень, а саме: - в липні 2019 року – 2 283,75 гривень; - у жовтні 2019 року – 2 040,0 гривень (а. с. 56 - 58).  
Між сторонами виникли правовідносини щодо обов`язку батьків утримувати дитину, зменшення розміру аліментів. 

3.3 Доводи, за якими суд апеляційної інстанції погодився з висновками суду першої інстанції, та застосовані норми права

Відповідно до ч. ч. 1, 2, 6 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково наданими доказами та перевіряє законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. 
В суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.
Згідно з положеннямич. ч. 1, 2 та 5 ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним та обґрунтованим. 
Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. 
Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються яка на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Згідно ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства», кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України.
Приписами ст. 141 СК України передбачено, що мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дітей і проживання батьків окремо від них не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дітей.
Статтею 150 СК України визначені обов`язки батьків щодо виховання та розвитку дитини, а саме: батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя.
Виходячи з вищенаведеного, сторони мають рівні права та обов`язки по утриманні та матеріальному забезпеченні дітей, а отже не тільки позивач, але й відповідач зобов`язані утримувати своїх малолітніх (неповнолітніх) дітей.
Відповідно до ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства» на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання та розвиток дитини, а отже і витрати на потреби дитини також мають бути однаковими.
Згідно ст. 192 СК України розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом.
Аналогічна вимога міститься і в п. 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» N 3 від 15.05.2006 року.
Тобто, зазначена законодавча норма вказує на можливість зміни раніше встановленого розміру аліментів за наявності доведених в судовому порядку підстав, а саме: зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом.
Оскаржуване рішення суду першої інстанції ухвалене з додержанням норм матеріального та процесуального права, доводи апеляційної скарги його висновків не спростовують. 
Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін (ч. 1 ст. 12 ЦПК України).
Відповідно до положень ч. 3 ст. 12, ч. 1 ст. 81 ЦПК Україникожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених цим Кодексом.
Згідно з ч. 6 ст. 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Частиною першою статті 76 ЦПК України передбачено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (факті), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (ч. 1 ст. 77 ЦПК України).
Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи (ст. 79 ЦПК України).
Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування (ч. 1 ст. 80 ЦПК України).
У частині першій ст. 89 ЦПК України визначено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.
Встановивши обставини справи, дослідивши та оцінивши усі надані сторонами письмові докази й наведені доводи за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про те, що позовні вимоги не підлягають задоволенню. 

3.4 Мотиви відхилення аргументів, викладених в апеляційній скарзі та прийняття аргументів відзиву на апеляційну скаргу 

У частині першій статті 3 Конвенції про права дитини визначено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.
Відповідно до частин першої-другої статті 27 Конвенції держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.
Згідно зі статтею 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини.
Відповідно до статей 150, 180 СК України батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, матеріально утримувати дитину до повноліття.
Відповідно до положень статті 181 СК України способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина.
Частина третя статті 181 СК України визначає, що за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі.
Згідно з пунктом 23 постанови Пленуму Верховного Суду України № 3 від 15 травня 2006 року «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справи щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» розмір аліментів, визначений судовим рішенням або за домовленістю між батьками, суд може змінити за позовом платника або одержувача аліментів у зв`язку зі зміною матеріального чи сімейного стану, погіршення чи поліпшення здоров`я когось із них.
Враховуючи зміст статей 181, 192 СК України, розмір аліментів, визначений рішенням суду, не вважається незмінним. Отже, у зв`язку із значним покращенням матеріального становища платника аліментів один із батьків дитини може подати до суду заяву про збільшення розміру аліментів. Значне погіршення матеріального становища платника аліментів може бути підставою для його вимоги про зменшення розміру аліментів.
У постанові Верховного Суду України від 05 лютого 2014 року у справі № 6-143цс13 зроблено висновок, що розмір аліментів, визначений рішенням суду, не вважається незмінним. Отже, у зв`язку із значним покращенням матеріального становища платника аліментів матір дитини може подати до суду заяву про збільшення розміру аліментів. Значне погіршення матеріального становища батька може бути підставою для його вимоги про зменшення розміру аліментів.
У частині першій статті 192 СК України передбачено, що розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом.
Звертаючись до суду з позовом про зменшення розміру аліментів, позивач вказує на те, що у нього змінився сімейний і матеріальний стан, оскільки на його утриманні на час звернення, крім сина, знаходяться ще дві дитини, а також вказує на те, що ОСОБА_1 отримав III групу інвалідності загального захворювання.
Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції, що утримання інших дітей жодним чином не має здійснюватися за рахунок  погіршення утримання іншої дитини, так як права дітей є рівними.
Відповідно до правової позиції Верховного суду у справі №565/2071/19 від 16.09.2020 року, зміна сімейного стану позивача, а саме народження дитини, не є безумовною підставою для зміни розміру аліментів. Також суд зазначив, що батьки не мають компенсувати зменшення розміру аліментів за рахунок збільшення утримання однієї дитини порівняно із іншою.
У § 54 рішення Європейського суду з прав людини від 07 грудня 2006 року № 31111/04 у справі «Хант проти України» зазначено, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага (рішення у справі «Олсон проти Швеції» (№ 2) від 27 листопада 1992 року, № 250, ст. 35-36, § 90) і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків.
Відповідно до ч.ч.1, 2 ст.27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України №  789ХІІ (78912) від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. 
Згідно до ст.8 Закону України «Про охорону дитинства», кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України.
Згідно із ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3.1) наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; 3.2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення.
З аналізу даних правових норм вбачається, що при вирішенні питання про зменшення розміру аліментів, слід з`ясовувати чи змінилося матеріальне становище, сімейний стан та стан здоров`я сторін, і що ця зміна впливає на змогу сплачувати аліменти у вже визначеному розмірі.
Відповідно до положень статті 183 СК України розмір аліментів визначається у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини.
З матеріалів справи вбачається, що позивачем не надано жодних належних та допустимих письмових доказів на підтвердження погіршення його матеріального становища після винесення рішення Суворовським районним судом м. Одеси від 15 березня 2019 року. 
Відповідно до ч.2 ст.182 СК України, розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини.  Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.  
Відповідно до статті 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2021 рік» від 15 грудня 2020 року № 1082-IX у 2021 році, прожитковий мінімум на одну особу в розрахунку на місяць у розмірі з 1 січня – 2 189 гривень, з 1 липня – 2 294 гривні, з 1 грудня – 2 393 гривні, а для основних соціальних і демографічних груп населення: дітей віком до 6 років: з 1 січня – 1921 гривня, з 1 липня – 2 013 гривень, з 1 грудня – 2 100 гривень; дітей віком від 6 до 18 років: з 1 січня – 2 395 гривень, з 1 липня – 2 510 гривень, з 1 грудня – 2618 гривень.
Позивач є особою з інвалідністю третьої групи, однак вказане не свідчить, що позивач позбавлений можливості бути працевлаштованим.
Колегія суддів наголошує на тому, що встановлений діючим законодавством мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, що на час ухвалення рішення судом першої інстанції становить – 1 197,50 грн. = 2 395 грн. : 2.
Отже, вищевказані доводи апелянта не мають наслідком скасування рішення суду першої інстанції, зводяться виключно до необхідності переоцінки доказів. Наведені в апеляційній скарзі доводи були предметом дослідження у суді першої інстанції із наданням відповідної правової оцінки всім фактичним обставинам справи, яка ґрунтується на вимогах законодавства, і з якою погоджується апеляційний суд.

3.5. Висновки за результатами розгляду апеляційної скарги, з посиланням на норми права, якими керувався суд апеляційної інстанції

Виходячи з вищезазначеного, колегія суддів вважає, що доводи апеляційної скарги ОСОБА_1 є недоведеними, а тому її треба залишити без задоволення.
Слід також зазначити, що Європейський суд з прав людини вказав, що п. 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Проніна проти України», № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).
При цьому, колегією суддів ураховано усталену практику Європейського суду з прав людини, який неодноразово відзначав, що рішення національного суду повинно містити мотиви, які достатні для того, щоб відповісти на істотні аспекти доводів сторін (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Руїз Торія проти Іспанії» (Ruiz Torija v. Spain, п. п. 29 - 30).
Право на обґрунтоване рішення дозволяє вищим судам просто підтверджувати мотиви, надані нижчими судами, не повторюючи їх (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Гірвісаарі проти Фінляндії», п. 32.) Пункт 1 ст. 6 Конвенції не вимагає більш детальної аргументації від апеляційного суду, якщо він лише застосовує положення для відхилення апеляції відповідно до норм закону, як такої, що не має шансів на успіх, без подальших пояснень (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Бюрг та інші проти Франції» (Burg and others v. France), (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Гору проти Греції» №2) [ВП], § 41» (Gorou v. Greece no.2).
Відповідно до пункту 1 частини 1 статті 374, статті 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги залишає судове рішення без змін, а скаргу без задоволення, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержання норм матеріального і процесуального права.
За вищевикладених обставин колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції є справедливим, законним та обґрунтованим. Судом повно та всебічно досліджені наявні в матеріалах справи докази, їм надана правильна оцінка, порушень норм матеріального та процесуального права не допущено. Підстави для скасування, зміни рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги ОСОБА_1 відсутні. 

3.5 Дата ухвалення рішення, порядок та строк касаційного оскарження

Згідно з ч. ч. 4, 5 ст. 268 ЦПК України у разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, суд підписує рішення без його проголошення.
Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.
Відповідно до пункту 1 частини 1 статті 389 ЦПК України учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити у касаційному порядку рішення суду першої інстанції після апеляційного перегляду справи та постанову суду, крім судових рішень, визначених у частині третій цієї статті.
Відповідно до п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у малозначних справах та у справах з ціною позову, що не перевищує двохсот п`ятдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім випадків, якщо: а) касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовної практики; б) особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до цього Кодексу позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи; в) справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу; г) суд першої інстанції відніс справу до категорії малозначних помилково.
4. Резолютивна частина
Керуючись ст. ст. 19, 268, 274, 367, 368, 369, 374, 375, 381, 382, 383, 384, 389 ЦПК України, Одеський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ,

постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 – залишити без задоволення.

Рішення Саратського районного суду Одеської області від 05 травня 2021 року - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, оскарженню в касаційному не підлягає за винятками, передбаченими частиною 3 статті 389 ЦПК України.

Головуючий суддя: А. П. Заїкін 

Судді: О. В. Князюк

С. О. Погорєлова