Справа № 346/57/14-ц 
Провадження № 22-ц/4808/1638/21 
Головуючий у 1 інстанції Калинюк О. П. 
Суддя-доповідач Бойчук 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
29 листопада 2021 року м. Івано-Франківськ
Івано-Франківський апеляційний суд в складі:
                               головуючого                Бойчука І.В.,
                               суддів                        Пнівчук О.В., Томин О.О.,
секретаря                Пацаган В.В.
розглянувши у відкритому судовому засіданні заяву Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінасова компанія «Сіті Фінанс», заінтересована особа -  ОСОБА_1 про заміну стягувача у виконавчому провадженніза апеляційною скаргою представника ОСОБА_1 на ухвалу Коломийського міськрайонного суду від 08 вересня 2021 року під головуванням судді Калинюка О.П. у м. Коломия,
       в с т а н о в и в:
ТзОВ «Фінасова компанія «Сіті Фінанс» 21.07.2021 звернулося до суду із заявою про заміну сторони стягувача виконавчого провадження по справі № 346/57/14-ц.
У заяві зазначило, що 09.08.2018 року між Банком та ТзОВ «ФК «Сіті Фінанс» укладено договір № UA-EA-2018-06-22-000031-b/42 про відступлення права вимоги. За умовами вказаного договору за результатами відкритих торгів з продажу майнових прав, оформлених протоколом електронного аукціону № UA-EA-2018-06-22-000031-B, Банк передав, а новий кредитор прийняв у власність право вимоги за кредитним договором № 1969-06-07-2 від 13.11.2007, укладеним між ПАТ «Банк «Київська Русь» та ОСОБА_1 .
Заявник, посилаючись на норми ст. 442 ЦПК України, просив провести заміну сторони виконавчого провадження новим стягувачем.
Ухвалою Коломийського міськрайонного суду від 08 вересня 2021 року відмовлено в задоволенні заяви Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінасова компанія «Сіті Фінанс» про заміну стягувача у виконавчому провадженні.
Представник ОСОБА_1  на зазначену ухвалу суду подав апеляційну скаргу, в якій посилається на її незаконність.
Апелянт зазначає, що на виконанні у Коломийському міськрайонному відділі державної виконавчої служби Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Івано-Франківськ) перебувало виконавче провадження № 4589116, відкрите на підставі виконавчого листа № 346/57/14 про стягнення з ОСОБА_1 боргу на користь ПАТ «Київська Русь» 9803,44 грн. боргу та виконавче провадження № 47839462, відкрите на підставі виконавчого листа № 2-326, про стягнення з ОСОБА_1 боргу на користь ПАТ «Київська Русь» 22 180,85 грн. боргу.
09 серпня 2018 року, відповідно до Договору про відступлення (купівлі-продажу) прав вимоги від ПАТ «Банк «Київська Русь» до Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Сіті Фінанс» перейшло право вимоги за Кредитним договором № 1969-06-07-2 від 13.11.2007 р. укладеним між ПАТ «Банк «Київська Русь» та ОСОБА_1 .
Надалі із ТзОВ «Фінансова компанія «Сіті Фінанс» було урегульовано заборгованість за кредитним договором № 1969-06-07-2 від 13.11.2007 р., про що стверджується доданими документами.
Оскільки у правовідносинах, що виникли на підставі вищевказаних договорів відбулась кінцева заміна кредитора з ПАТ «Банк «Київська Русь» на ТзОВ «Фінансова компанія «Сіті Фінанс», то апелянт вважав, що є всі підстави для заміни сторони виконавчого провадження.
Така заміна необхідна для того, щоб вирішити питання про зняття всіх обтяжень, що були здійснені відносно ОСОБА_1 в межах відповідних виконавчих проваджень.
Вважає, що заявником надано достатній обсяг підтверджуючих документів про перехід права вимоги по кредиту до іншої юридичної особи.
Вважає, що є всі підстави для задоволення поданої заяви і задоволення апеляційної скарги.
Просить скасувати ухвалу суду першої інстанції і задовольнити заяву ТзОВ «Фінасова компанія «Сіті Фінанс» про заміну сторони у виконавчому провадженні. 
       ТзОВ «Фінасова компанія «Сіті Фінанс» правом на подання відзиву не скористалося.
Учасники справи в судове засідання не з`явилися, будучи належним чином повідомленими про дату, час і місце розгляду справи. Враховуючи вищенаведене та необхідність дотримання судом строків розгляду, колегія суддів відповідно до ст. 372 ЦПК України перешкод у розгляді справи в зв`язку з їх неявкою не вбачає. 
Начальник Коломийського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Івано-Франківськ) подав до суду клопотання де просить розгляд справи проводити без участі представника Коломийського ВДВС.
Вислухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи, суд приходить до висновку про залишення апеляційної скарги без задоволення з наступних підстав.
Відповідно до статті 15 ЗУ «Про виконавче провадження» сторонами у виконавчому провадженні є стягувач і боржник. Стягувачем є фізична або юридична особа, на користь чи в інтересах якої видано виконавчий документ. Боржником є фізична або юридична особа, визначена виконавчим документом.
Відповідно до ч. 5 ст. 15 Закону України «Про виконавче провадження» у разі вибуття однієї із сторін виконавець за заявою сторони, а також заінтересована особа мають право звернутися до суду із заявою про заміну сторони її правонаступником. Для правонаступника усі дії, вчинені до його вступу у виконавче провадження, є обов`язковими тією мірою, якою вони були б обов`язковими для сторони, яку правонаступник замінив. 
Процесуальне питання, пов`язане із заміною боржника або стягувача у виконавчому листі врегульоване статті 442 ЦПК України, зі змісту якої вбачається, що у разі вибуття однієї із сторін виконавчого провадження суд замінює таку сторону її правонаступником. Частиною п`ятою цієї статті визначено, що положення цієї статті застосовуються також у випадку необхідності заміни боржника або стягувача у виконавчому листі до відкриття виконавчого провадження.
Для правонаступника усі дії, вчинені до його вступу у виконавче провадження, обов`язкові тією мірою, якою вони були б обов`язковими для сторони, яку правонаступник замінив.
Відповідно до ч.1 ст. 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні (крім випадків, передбачених статтею 515 ЦК України) може бути замінений іншою особою внаслідок, зокрема, передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги), а згідно зі статтею 514 цього Кодексу до нового кредитора переходять права первісного кредитора в зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.
Тлумачення ч.1 ст. 512 ЦК України дає підстави для висновку, що у разі передання кредитором своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги) чи правонаступництва (припинення юридичної особи шляхом злиття, приєднання поділу, перетворення або ліквідації, спадкування) на стадії виконання судового рішення відбувається вибуття кредитора.
Така заміна кредитора відбувається поза межами виконавчого провадження у разі смерті кредитора, припинення юридичної особи чи відступлення права вимоги. З огляду на вищезазначене, по своїй суті заміна кредитора в зобов`язанні внаслідок відступлення права вимоги є різновидом правонаступництва та можлива на будь-якій стадії процесу.
Таким чином, без заміни стягувача у виконавчому листі правонаступник позбавлений процесуальної можливості ставити питання про відкриття виконавчого провадження та вчиняти інші дії згідно із Законом України «Про виконавче провадження».
Наявність судового рішення про задоволення вимог кредитора, яке не виконане боржником, не припиняє зобов`язальних правовідносин сторін. Зміна кредитора у зобов`язанні шляхом відступлення права вимоги із зазначенням у договорі обсягу зобов`язання, яке передається на стадії виконання судового рішення, не обмежує цивільних прав учасників спірних правовідносин.
Крім того, виконання судових рішень у цивільних справах є складовою права на справедливий суд та однією з процесуальних гарантій доступу до суду та ефективного захисту сторони у справі, що передбачено статтями 6, 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.
У пункті 9 статті 129 Конституції України до основних засад судочинства віднесено обов`язковість рішень суду.
Частиною першою статті 18 ЦПК України визначено, що судові рішення, що набрали законної сили, обов`язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами.
Вибуття первісного кредитора і заміна його новим не скасовує обов`язковості виконання рішення суду, при цьому реалізувати право на примусове стягнення присуджених судом сум можливо лише шляхом заміни сторони стягувача у виконавчому провадженні, оскільки новий кредитор, без вирішення питання про заміну сторони у зобов`язанні, не має права звернутись до органу державної виконавчої служби із заявою про примусове виконання рішення суду.
Аналогічні висновки викладено у постановах Верховного Суду від 05 грудня 2018 року у справі № 643/4902/14-ц (провадження № 61-26197св18), від 31 жовтня 2018 року у справі № 201/8548/16-ц (провадження № 61-16059св18) та від 15 серпня 2018 року у справі № 190/2119/14-ц (провадження № 61-20171св18).
Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
На обґрунтування поданої заяви товариство зазначало, що 09.08.2018 року між Банком та ТзОВ «ФК «Сіті Фінанс» укладено договір № UA-EA-2018-06-22-000031-b/42 про відступлення права вимоги. За умовами вказаного договору за результатами відкритих торгів з продажу майнових прав, оформлених протоколом електронного аукціону № UA-EA-2018-06-22-000031-B, Банк передав, а новий кредитор прийняв у власність право вимоги за кредитним договором № 1969-06-07-2 від 13.11.2007. Посилаючись на вимоги ст. 442 ЦПК України, заявник просив провести заміну сторони виконавчого провадження новим кредитором.
Відмовляючи в задоволенні заяви ТзОВ «Фінасова компанія «Сіті Фінанс», суд першої інстанції виходив із того, що зі змісту вказаної заяви неможливо встановити про яке набуте право вимоги вказує заявник і якого кредитного договору воно стосується, не вказано достатніх реквізитів вищезазначеного договору про відступлення права вимоги, в заяві відсутні такі відомості, і до заяви не долучено жодних відповідних документів чи їх копій. Тому суд першої інстанції дійшов висновку, що в задоволенні такої заяви слід відмовити.
З матеріалів цивільної справи №346/57/14-ц вбачається, що у позовній заяві ПАТ «Банк «Київська Русь» ставило вимоги до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості в сумі 9 803, 44 грн відповідно до кредитного договору №1969-06-07-2 від 13 листопада 2007 року.
Рішення суду першої інстанції від 09 жовтня 2014 року позов ПАТ «Банк «Київська Русь» задоволено частково. Стягнуто солідарно з ОСОБА_1 на користь ПАТ «Банк «Київська Русь» заборгованість за кредитним договором №1969-06-07-2 від 13 листопада 2007 року в сумі 9 803, 44 грн. На підставі чого ПАТ «Банк «Київська Русь» отримало виконавчі лиси.
Відповідно до відомостей Електронного реєстру до Договору EA-2018-06-22-000031-b/42 про відступлення (купівлі-продажу) прав вимоги від 09 серпня 2018 року, вбачається, що від ПАТ «Банк «Київська Русь» до ТзОВ «ФК «Сіті Фінанс» перейшло право вимоги за кредитними договором №1969-06-07-2 від 13.11.2007 року, укладеного між ПАТ «Київська Русь» та ОСОБА_1 , а 12.11.2010 була погашена заборгованість по такому кредиту.
З відповіді на звернення адвоката Атаманюка В.М. наданого Коломийським міськрайонним ВДВС Південо-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Івано –Франківськ) №20-17-20/42383 від 07.07.2021 вбачається, що на виконанні у відділі перебували виконавчі провадження № 4589116 відкрите на підставі виконавчого листа №346/57/14 про стягнення з боржника ОСОБА_1 на користь ПАТ «Банк «Київська Русь» 9803,44 грн боргу та виконавче провадження № 47839462 відкрите на підставі виконавчого листа №2-326 про стягнення з боржника ОСОБА_1 на користь ПАТ «Банк «Київська Русь» 22 180,85 грн боргу.
Апеляційний суд вважає, що відсутні підстави для заміни сторони у виконавчому провадженні, щодо стягнення з ОСОБА_1 на користь ПАТ «Банк «Київська Русь» 9 803,44 грн боргу. Зі змісту заяви про заміну сторони виконавчого провадження убачається, що на день її подання заборгованість боржником погашена, а судове рішення виконане. 
Доводи апелянта про необхідність заміни сторони у іншому виконавчому провадженні № 47839462, яке відкрите на підставі виконавчого листа №2-326 про стягнення з боржника ОСОБА_1 на користь ПАТ «Банк «Київська Русь» 22 180,85 грн боргу (чи іншого розміру боргу) не заслуговують на увагу, оскільки заявником у суді питання про таку заміну не ставилося, рішення судом першої інстанції у цій справі щодо цього не приймалося, тому не може бути предметом перегляду апеляційним судом.
Доводи апелянта про те, що заміна сторони виконавчого провадження необхідна для того, щоб вирішити питання про зняття всіх обтяжень, що були здійснені відносно ОСОБА_1 в межах відповідних виконавчих проваджень, є невірними та спростовуються вищенаведеними доказами. Відсутні дані про встановлення будь-яких обмежень при виконанні судового рішення щодо ОСОБА_1 . Заявником чи представником боржника обґрунтованості таких обмежень, у випадку їх наявності, в апеляційній скарзі не наведено.
Інші доводи апеляційної скарги також не спростовують правильності висновків суду першої інстанції, не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права та не містять підстав для зміни чи скасування судового рішення.
Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, №4909/04, §58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).
Апеляційний суд приходить до переконання, що оскаржувана ухвала постановлена з додержанням вимог матеріального та процесуального права, тому її слід залишити в силі. Доводи апеляційної скарги висновків суду першої інстанції не спростовують. Підстав для скасування ухвали з мотивів, наведених у апеляційній скарзі, не встановлено.
Керуючись ст. 374, 375, 381-384, 390 ЦПК України, суд
п о с т а н о в и в:
Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 залишити без задоволення.
Ухвалу Коломийського міськрайонного суду від 08 вересня 2021 року залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.
Повний текст постанови складено 30 листопада 2021 року.

Судді:                                                                І.В. Бойчук
                                                                               О.В. Пнівчук
                                                                               О.О. Томин