Номер провадження: 33/813/783/21
Номер справи місцевого суду: 523/6585/21 
Головуючий у першій інстанції Алін С.С. 
Доповідач Погорєлова С. О.

ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД 
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
20.10.2021 року                                                                 м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі: головуючого судді Погорєлової С.О., за участю секретаря - Дубрянської Н.О., розглянувши апеляційну скаргу ОСОБА_1 на постанову Суворовського районного суду м. Одеси від 05 травня 2021 року у справі про адміністративне правопорушення відносно:
ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який проживає за адресою: АДРЕСА_1 
- про накладення на нього стягнення за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП,

встановив:

Постановою Суворовського районного суду м. Одеси від 05 травня 2021 року за вчинення ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , адміністративного правопорушення передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу в дохід держави, у розмірі 17 000 гривень, з позбавленням права керування транспортними засобами на строком один рік. У разі ухилення від здачі посвідчення водія, строк позбавлення права керування транспортними засобами обчислювати з дня його вилучення. Стягнуто з ОСОБА_1 судовий збір у розмірі 454 гривень в дохід держави.
З вказаної постанови вбачається, що ОСОБА_1 , у порушення п.2.5 Правил дорожнього руху, 04.04.2021 року о 01 годині 35 хвилин, рухаючись в районі буд. №2/1 по вул. Паустовського у м. Одеса, керував транспортним засобом марки «Сузукі», з ознаками алкогольного сп`яніння, а саме: порушення координації рухів, зіниці очей не реагували на світло. Від проходження огляду на стан сп`яніння, у встановленому законом порядку, водій відмовився. 04.04.202 1року за цим фактом, співробітниками поліції у відношенні водія ОСОБА_1 складений протокол про адміністративне правопорушення серії БД №093145 за ч.1 ст.130 КпАП України.
Не погоджуючись з постановою Суворовського районного суду м. Одеси від 05 травня 2021 року ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу в якій зазначив, що постанова суду є незаконною та необґрунтованою з наступних підстав:
1)судом першої інстанції було неправильно застосовано адміністративне стягнення, передбачене ч. 1 ст. 130 КУпАП, а саме накладено стягнення у вигляді позбавлення права керування транспортним засобом строком на один рік, хоча водійське посвідчення у ОСОБА_1 відсутнє, про що свідчить факт винесення поліцейськими протоколу про адміністративне правопорушення за ч. 2 ст. 126 КУпАП;
2)суд першої інстанції не міг накласти на ОСОБА_1 адміністративне стягнення у вигляді позбавлення права керування транспортними засобами, оскільки він не є водієм у розумінні п. 1.10 Постанови Кабінету Міністрів України №1306 від 10.10.2001 року «Про правила дорожнього руху», а саме водій - особа, яка керує транспортним засобом і має посвідчення водія (посвідчення тракториста-машиніста, тимчасовий дозвіл на право керування транспортним засобом, тимчасовий талон на право керування транспортним засобом) відповідної категорії.
Посилаючись на такі доводи, ОСОБА_1 просить змінити постанову суду першої інстанції, в частині накладення адміністративного стягнення та накласти стягнення лише у вигляді штрафу у розмірі 17 000 грн.
ОСОБА_1 був належним чином повідомлений про дату, час, та місце розгляду справи, однак в судове засідання не з`явився, про причини своєї неявки суду не повідомив. 
Згідно ч. 2 ст. 268 КУпАП України, справи про адміністративні правопорушення, передбачені ст. 130 КУпАП, не входять до переліку справ, розгляд яких здійснюються за обов`язкової присутності особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, тому апеляційний суд вважає за можливе розглянути справу у відсутності  ОСОБА_1 .
Дослідивши матеріали адміністративної справи, суд вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню частково виходячи з наступного.
Так, за положеннями ст. 1 КУпАП, завданням Кодексу України про адміністративні правопорушення є охорона прав і свобод громадян, власності, конституційного ладу України, прав і законних інтересів підприємств, установ і організацій, встановленого правопорядку, зміцнення законності, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі точного і неухильного додержання Конституції і законів України, поваги до прав, честі і гідності інших громадян, до правил співжиття, сумлінного виконання своїх обов`язків, відповідальності перед суспільством.
Згідно положень ст. 7 КУпАП, ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом. Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності. Застосування уповноваженими на те органами і посадовими особами заходів адміністративного впливу провадиться в межах їх компетенції, у точній відповідності з законом.
Відповідно до вимог ст. 245 КУпАП, завданням провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом.
За правилами ст. 280 КУпАП, орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, а також з`ясувати інші обставини, що мають істотне значення для правильного вирішення справи.
За приписами ст. ст. 251, 252 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, свідків, а також іншими документами.
Згідно зі ст. 294 КУпАП України, суд апеляційної інстанції не обмежений доводами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.
Свій висновок про доведеність вини ОСОБА_1 у вчиненні адміністративних правопорушень, передбаченого ч. 1 ст.130 КУпАП, суд першої інстанції мотивував наявністю доказів на підтвердження даних обставин.
Під час апеляційного розгляду справи, для забезпечення дотримання прав особи, притягнутої до адміністративної відповідальності, передбаченої ч. 1 ст.130 КУпАП, були повторно досліджені наступні докази:
-протокол про адміністративне правопорушення серії БД № 093145 від 04.04.2021 року, з якого вбачається, що 04.04.2021 року о 01:35 год. в м. Одеса по вул. Паустовського, 2/1 водій ОСОБА_1 керував транспортним засобом мопед «Suzuki Z2 CF1PB - 108957», з явними ознаками алкогольного сп`яніння (почервоніння обличчя, запах з порожнини рота, нестійка хода) від проходження медичного огляду на стан алкогольного сп`яніння відмовився, чим порушив вимоги п. 2.5 Правил дорожнього руху, за що відповідальність передбачена ч. 1 ст. 130 КУпАП. Від керування транспортного засобу відсторонений шляхом передачі тверезому водієві. До протоколу додано відеозапис з бодікамери № 1079 (5).
-відеозапис з бодікамери з якого вбачається, що працівниками поліції 04.04.2021 року приблизно о 01:35 год. було зупинено транспортний засіб «Suzuki Z2 CF1PB - 108957», яким керував ОСОБА_1 , ніяких документів при собі водій не мав. Водій знаходився з явними ознаками алкогольного сп`яніння. На питання робітників поліції повідомив, що він є студентом, знаходився на дні народженні приятеля, керував транспортним засобом тому що був самим тверезим у своїй компанії. Їхали вони з товаринами до найближчого магазину. Отже, сам ОСОБА_1 не заперечував факту того, що вживав алкогольні напої та керував транспортним засобом у стані алкогольного сп`яніння. Раніше до адміністративної відповідальності не притягувався. ОСОБА_1 було запропоновано пройти огляд на стан алкогольного сп`яніння за допомогою приладу Драгер, або проїхати до медичного закладу, однак він відмовився проходити будь-який огляд передбачений чинним законодавством.
Отже, саме з підстав відмови  ОСОБА_1  від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння і складено протокол про адміністративне правопорушенні з посиланням на порушення водієм п. 2.5 Правил дорожнього руху України. Окрім цього ОСОБА_1 не заперечував факту того, що він вживав алкоголь, не заперечував і того факту, що він відмовився від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння, як за допомогою приладу Драгер так і проїхати до медичного закладу.
Відмова  ОСОБА_1 від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння відображена у протоколі про адміністративне правопорушення серії БД № 093145 від 04.04.2021 року та особистими поясненнями.
Статтею 130 КУпАП передбачена відповідальність як за керування транспортним засобом особою в стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння, так і за відмову особи, яка керує транспортним засобом від проходження такого огляду.
Порядок проходження огляду на стан сп`яніння встановлений ст. 266 КУпАП, а також затверджено спільним Наказом МВС України а Міністерством охорони здоров`я України № 1452/735 від 09.11.2015 року Інструкцією «Про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції». Інструкцією передбачено, що огляду на стан сп`яніння підлягають водії транспортних засобів, щодо яких у поліцейського уповноваженого підрозділу Національної поліції України є підстави вважати, що вони перебувають у стані сп`яніння згідно з ознаками такого стану. Огляд проводиться поліцейськими на місці зупинки транспортного засобу з використанням спеціальних технічних засобів, дозволених до застосування МОЗ та Держспоживстандартом, або, у разі відмови водія пройти огляд на місці, лікарем закладу охорони здоров`я.
Відповідно до ч. ч. 2, 3 ст. 266 КУпАП огляд водія (судноводія) на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують його увагу та швидкість реакції, проводиться з використанням спеціальних технічних засобів поліцейським у присутності двох свідків. У разі незгоди водія (судноводія) на проведення огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують його увагу та швидкість реакції, поліцейським з використанням спеціальних технічних засобів або у разі незгоди з його результатами огляд проводиться закладі охорони здоров`я.
Посилання ОСОБА_1 в своїй апеляційній скарзі на те, що суд першої інстанції не міг накласти на ОСОБА_1 адміністративне стягнення у вигляді позбавлення права керування транспортними засобами, оскільки він не є водієм у розумінні п. 1.10 Постанови Кабінету Міністрів України №1306 від 10.10.2001 року «Про правила дорожнього руху», а саме водій - особа, яка керує транспортним засобом і має посвідчення водія (посвідчення тракториста-машиніста, тимчасовий дозвіл на право керування транспортним засобом, тимчасовий талон на право керування транспортним засобом) відповідної категорії не заслуговують на увагу з огляду на наступне.
За положеннями п.1.10 Правил дорожнього руху, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 10 жовтня 2001 року № 1306 (далі за текстом - ПДР) водієм є особа, яка керує транспортним засобом і має посвідчення водія (посвідчення тракториста-машиніста, тимчасовий дозвіл на право керування транспортним засобом, тимчасовий талон на право керування транспортним засобом) відповідної категорії. Водієм також є особа, яка навчає керуванню транспортним засобом, перебуваючи безпосередньо в транспортному засобі. Тобто наявність посвідчення водія є обов`язковою умовою для визначення особи як водія.
Відповідно до статті 1 Закону України «Про автомобільний транспорт» - водій - це особа, яка керує транспортним засобом і має відповідне посвідчення встановленого зразка.
Відповідно до роз`яснень, викладених у п.27 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті» за №14 від 23.12.2005 року, роз`яснено судам, що відповідальність за ст. 130 КУпАП несуть особи, які керують транспортними засобами у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції. Керування транспортним засобом слід розуміти як виконання функцій водія під час руху такого засобу або інструктора-водія під час навчання учнів-водіїв, незалежно від того, керує особа транспортним засобом, який рухається своїм ходом чи за допомогою буксирування. Для притягнення до відповідальності за ст. 130 КУпАП не має значення, протягом якого часу особа, яка перебуває у стані сп`яніння чи під впливом лікарських препаратів, що знижують її увагу та швидкість реакції, керувала транспортним засобом. Правопорушення вважають закінченим з того моменту, коли він почав рухатись.
Тобто, суб`єктом правопорушення, передбаченого ст. 130 КУпАП, може бути будь-яка особа, що досягла шістнадцятирічного віку (ст. 12 КУпАП) на момент керування транспортним засобом у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, які знижують їх увагу та швидкість реакції, незалежно від наявності чи відсутності посвідчення водія.
Згідно відеозапису з бодікамери, який приєднаний до матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_1 на момент вчинення адміністративного правопорушення досяг 16 річного віку.
Крім того ОСОБА_1 посилався на те, що судом першої інстанції було неправильно застосовано адміністративне стягнення, передбачене ч. 1 ст. 130 КУпАП, а саме накладено стягнення у вигляді позбавлення права керування транспортним засобом строком на один рік, хоча водійське посвідчення у ОСОБА_1 відсутнє, про що свідчить факт винесення поліцейськими протоколу про адміністративне правопорушення за ч. 2 ст. 126 КУпАП.
Так судом апеляційної інстанції було зроблено запит до Регіонального сервісного центру Міністерства внутрішніх справ в Одеській області щодо того, чи видавалось посвідчення водія на право керування транспортним засобом відповідної категорії ОСОБА_1 , оскільки така інформація в матеріалах справи була відсутня.
05.10.2021 року Регіональним сервісним центром Міністерства внутрішніх справ в Одеській області було надано відповідь з якої вбачається, що в Єдиному державному реєстрі МВС відсутня інформація щодо видачі посвідчення водія на право керування транспортними засобами на ім`я ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .
Отже, за статтею 23 КУпАП, адміністративне стягнення є мірою відповідальності і застосовується з метою виховання особи, яка вчинила адміністративне правопорушення, в дусі додержання законів України, поваги до правил співжиття, а також запобігання вчиненню нових правопорушень як самим правопорушником, так і іншими особами.
Відповідно до ст. 33 КУпАП, стягнення за адміністративні правопорушення повинно бути накладено у межах санкції статті, з врахуванням характеру вчиненого порушення, особи порушника, ступеню його вини, майнового стану, відсутності обставин, що обтяжують відповідальність, відсутності відомостей, про те, що особа раніше притягувалась до адміністративної відповідальності за аналогічне адміністративне правопорушення.
Зважаючи на те, що ОСОБА_1 не отримував посвідчення на право керування транспортними засобами, що підтверджується матеріалами справи, а тому і позбавити його цього права неможливо, що прямо передбачене Постановою Пленуму ВСУ від 23.12.2005 року №14 «Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті».
Районний суд зазначеного не врахував, та застосував адміністративне стягнення, яке не підлягало застосуванню, а тому постанова суду підлягає зміні в частині накладення адміністративного стягнення.
Санкція ч. 1 ст. 130 КУпАП передбачає керування транспортними засобами особою в стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції тягне за собою накладення штрафу на водіїв у розмірі однієї тисячі неоподаткованих мінімумів доходів громадян з позбавленням права керування транспортними засобами на строк один рік і на інших осіб - накладення штрафу в розмірі однієї тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.
Керуючись ст.33 КУпАП, враховуючи обставини вчинення адміністративного правопорушення, апеляційний суд доходить висновку про можливість зміни постанови суду та достатність накладення на  ОСОБА_1  адміністративного стягнення у виді штрафу у розмірі двохсот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 3400 грн.
За наведених вище обставин, апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, постанова районного суду зміні в частині накладення адміністративного стягнення.
Керуючись ст. ст. 7, 251,268, 280, 293, 294 КУпАП, суддя, -

постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - задовольнити частково.
Постанову Суворовського районного суду м. Одеси від 05 травня 2021 року про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності, за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП - змінити в частині накладення адміністративного стягнення.
Виключити з мотивувальної та резолютивної частини постанови суду посилання на необхідність позбавлення ОСОБА_1 права керування всіма видами транспортних засобів, строком на один рік та викласти резолютивну частину постанови Суворовського районного суду м. Одеси від 05 травня 2021 року в частині накладення на ОСОБА_1 адміністративного стягнення наступним чином:
Накласти на ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , адміністративне стягнення у вигляді штрафу у розмірі 17 000 гривень.
В іншій частині постанову залишити без змін.
Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною і оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Суддя Одеського 
апеляційного суду                                                        С.О. Погорєлова