УХВАЛА

28 жовтня 2021 року 
м. Київ

Справа №  916/137/21 

Верховний Суд у складі судді Касаційного господарського суду Кібенко  О.  Р.,

розглянувши матеріали касаційної скарги  ОСОБА_1 
на рішення Господарського суду Одеської області від 21.04.2021
та постанову Південно-західного апеляційного господарського суду від 15.09.2021
у справі за позовом  ОСОБА_1 
до відповідачів:
1)          Приватного акціонерного товариства "Одеський автоскладальний завод" (далі - Товариство),
2)           ОСОБА_2 
за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача - Іванівської районної державної адміністрації Одеської області
про визнання недійсними рішень позачергових загальних зборів та скасування реєстраційного запису,
ВСТАНОВИВ:
1.          09.10.2021 ОСОБА_1 звернувся до Верховного Суду з касаційною скаргою на рішення Господарського суду Одеської області від 21.04.2021 та постанову Південно-західного апеляційного господарського суду від 15.09.2021, у якій просить їх скасувати та направити справу на новий розгляд до суду першої інстанції.
2.          Перевіривши матеріали касаційної скарги, Верховний Суд дійшов висновку про наявність підстав для залишення її без руху з огляду на таке.
3.          Частиною 2 ст.292 Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК) передбачено, що якщо касаційна скарга оформлена з порушенням вимог, передбачених ст.290 цього Кодексу, то така скарга залишається без руху.
4.          Відповідно до п.5 ч.2 ст.290 ГПК у касаційній скарзі повинно бути зазначено підставу (підстави), на якій (яких) подається касаційна скарга, з визначенням передбаченої (передбачених) ст.287 цього Кодексу підстави (підстав).
5.          Відповідно до ч.2 ст.287 ГПК підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пунктах 1, 4 ч.1 цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права виключно в таких випадках: 1) якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку; 2) якщо скаржник вмотивовано обґрунтував необхідність відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду та застосованого судом апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні; 3) якщо відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах; 4) якщо судове рішення оскаржується з підстав, передбачених частинами 1, 3 ст.310 цього Кодексу.
6.          У разі подання касаційної скарги на підставі п.1 ч.2 ст.287 цього Кодексу в касаційній скарзі зазначається постанова Верховного Суду, в якій викладено висновок про застосування норми права у подібних правовідносинах, що не був врахований в оскаржуваному судовому рішенні (абз.2 п.5 ч.2 ст.290 цього Кодексу).
7.          У цьому випадку необхідно чітко вказати: 
норму права (з посиланням на статтю, частину, абзац тощо), яку суд неправильно застосував в оскаржуваному судовому рішенні; 
навести висновок щодо застосування цієї норми права в оскаржуваному судовому рішенні;
навести висновок щодо її застосування у постанові Верховного Суду, зазначити дату її прийняття та номер справи;
обґрунтувати подібність правовідносин у справі, що розглядається, та у справі, в якій Верховний Суд виклав свій висновок.
8.          Оскаржуючи в касаційному порядку судові рішення на підставі п.4 ч.2 ст.287 ГПК, необхідно зазначити, яке саме процесуальне порушення з передбачених частинами 1, 3 ст.310 цього Кодексу призвело до прийняття незаконного судового рішення.
9.          Таким чином, процесуальний закон покладає на скаржника обов`язок зазначати у касаційній скарзі про неправильне застосування конкретних норм матеріального та/або допущене судом порушення норм процесуального права та чітко визначити конкретну підставу (підстави) касаційного оскарження судового рішення, передбачену (передбачені) ст.287 ГПК, з вказівкою на конкретні висновки суду, рішення якого оскаржується, із одночасним зазначенням норм права (пункт, частина, стаття), які неправильно застосовані цим судом при прийнятті відповідного висновку.
10.          При цьому, обґрунтовуючи подібність правовідносин, як обов`язкової умови для виникнення підстав касаційного оскарження судових рішень, передбачених пунктами 1- 3 ч.2 ст.287 ГПК, необхідно враховувати, що подібність правовідносин визначається за відповідними критеріями.
11.          Велика Палата Верховного Суду виходить з того, що подібність правовідносин означає тотожність суб`єктного складу учасників відносин, об`єкта та предмета правового регулювання, а також умов застосування правових норм (зокрема, часу, місця, підстав виникнення, припинення та зміни відповідних правовідносин). При цьому, зміст правовідносин з метою з`ясування їх подібності визначається обставинами кожної конкретної справи (п.32 постанови від 27.03.2018 №910/17999/16; п.38 постанови від 25.04.2018 №925/3/17, п.40 постанови від 16.05.2018 №910/24257/16).
12.          Скаржник у касаційній скарзі як на підстави касаційного оскарження посилається на пункти 1 та 4 ч.2 ст.287 ГПК, пункти 1, 3 ч.3 ст.310 ГПК.
13.          При цьому, обґрунтовуючи підставу, передбачену п.1 ч.2 ст.287 ГПК, скаржник зазначає норми права, які суди неправильно застосували в оскаржуваних судових рішеннях, наводить висновки щодо застосування норм права в оскаржуваному судовому рішенні та у постановах Верховного Суду (із зазначенням дати їх прийняття та номерів справи), проте не обґрунтовує подібність правовідносин у справі, що розглядається, та у справах, в яких Верховний Суд виклав свої висновки.
14.          Також скаржник посилається на п.3 ч.3 ст.310 ГПК як на одну із підстав касаційного оскарження, однак не зазначає які саме клопотання (заяви) щодо встановлення обставин, які мають значення для правильного вирішення справи суд необґрунтовано відхилив. 
15.          Таким чином, Верховний Суд пропонує скаржнику навести належне обґрунтування підстави касаційного оскарження, передбаченої п.1 ч.2 ст.287 ГПК у відповідності до вимог процесуального закону (а саме - абз.2 п.5 ч.2 ст.290 ГПК) щодо подібності правовідносин у справі, що розглядається та у справах, на висновки із яких посилається скаржник, а також підстави, передбаченої п.3 ч.3 ст.310 ГПК.
16.          Суд звертає увагу на те, що відповідно до приписів ГПК учасники справи, маючи намір добросовісної реалізації належного їм права на касаційне оскарження судового рішення, повинні забезпечити неухильне виконання вимог процесуального закону, зокрема, стосовно форми та змісту подання касаційної скарги.
17.          Враховуючи викладене, касаційна скарга підлягає залишенню без руху.
Керуючись статтями 174, 234, 235, 287, 290, 292 Господарського процесуального кодексу України, Верховний Суд
УХВАЛИВ:
1.          Касаційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Господарського суду Одеської області від 21.04.2021 та постанову Південно-західного апеляційного господарського суду від 15.09.2021 у справі №916/137/21 залишити без руху.
2.          Надати ОСОБА_1 строк для усунення недоліків протягом десяти днів з дня вручення ухвали.
3.          Роз`яснити ОСОБА_1 , що у разі невиконання у встановлений строк вимог цієї ухвали, скарга вважатиметься неподаною та буде повернута скаржнику.
Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання та не підлягає оскарженню.

Суддя                                                                                          О.  Кібенко