КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
                                   
справа № 752/27014/19                                             Головуючий у 1 інстанції: Мазур Ю.Ю.
провадження №22-ц/824/13423/2021                                  Головуючий суддя: Олійник В.І.
 
ПОСТАНОВА
Іменем України
 
23 листопада 2021 року                                                                                         м. Київ
 
Київський апеляційний суд в складі колегії суддів:
Головуючого судді: Олійника В.І., 
суддів: Болотова Є.В., Музичко С.Г.,
розглянувши у письмовому провадженні справу за апеляційною скаргою  ОСОБА_1 на рішення Голосіївського районного суду міста Києва від 22 січня 2021 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про зміну розміру сплати аліментів,-
 
в с т а н о в и в :
 
У грудні 2019 року ОСОБА_2 звернулася до суду із зазначеним позовом, який обґрунтовувала тим, що ОСОБА_3 та ОСОБА_1 09.12.2008 розірвали шлюб, від якого у них народився син - ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . 
Відповідно до виконавчого листа у справі №2-912, виданого Довгинцівським районним судом м. Кривого Рогу вирішено стягнути аліменти з ОСОБА_1 на утримання ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , на користь ОСОБА_3 у розмірі 1/6 частини його заробітку/доходу до досягнення дитиною повноліття, а саме до ІНФОРМАЦІЯ_2 . 
За виконавчим листом по справі №2-548/04, виданим Довгинцівським районним судом м. Кривого Рогу вирішено стягнути аліменти з ОСОБА_1 на утримання ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , у розмірі 1/4 всіх видів доходу до його повноліття. Щодо останнього виконавчого листа, то відповідач припинив сплачувати аліменти на першу дитину, тому у нього змінився матеріальний стан. 
Аліменти, які стягуються з відповідача, в умовах збільшення рівня цін та прожиткового мінімуму на дитину, недостатньо для матеріального утримання дитини позивачки, що ставить останню у скрутне матеріальне становище. Відповідач залишив без належної батьківської уваги, а також ніяким чином не бере участі в утриманні та вихованні дитини. Позивачка самостійно, власними силами намагається матеріально забезпечити, доглядати та виховувати дитину, а також виконувати всі інші обов`язки, покладені на неї за законом та необхідні для належного утримання дитини.
Враховуючи наведене, позивачка просила змінити розмір аліментів, які стягуються з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , на підставі виконавчого листа по справі №2-912, виданого Довгинцівським районним судом м. Кривого Рогу на утримання ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 на користь ОСОБА_3 з 1/6 частини його заробітку/доходу до 1/3 частки всіх видів його заробітку (доходу), але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку та не більше 10 прожиткових мінімумів для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи від 27.12.2019 року і до досягнення дитини повноліття, а також просила стягнути з відповідача на її користь професійну правничу допомогу в розмірі 6 750 грн.
Рішенням Голосіївського районного суду міста Києва від 22 січня 2021 року позов задоволено.
В апеляційній скарзі  ОСОБА_1 з підстав порушення судом норм матеріального і процесуального права ставиться питання про скасування рішення суду першої інстанції та ухвалення нового рішення, яким відмовити у задоволенні позовних вимог в повному обсязі. 
Скарга обґрунтована тим, що в оскаржуваному рішенні суд, посилаючись на обгрунтування позову, встановив, що відповідач ніяким чином не бере участі в утриманні сина - ОСОБА_4 , а позивачка самотужки його утримує, проте, це не відповідає дійсності, що підтверджується наступними доказами.
Згідно довідки Криворізького міського центру зайнятості №3241 від 12.07.2021 року з відповідача на користь позивачки як до подання нею позову до суду, так і у період розгляду справи, регулярно стягувались аліменти на утримання сина, що підтверджується копією довідки №3241 від 12.07.2021 року.
Вказує, що в матеріалах справи міститься лист Покровського ВДВС м.Кривий Ріг ГТУЮ у Дніпропетровській області (а.с.29), з якого вбачається, що з відповідача регулярно стягувались аліменти на утримання сина, також відповідач систематично повідомляв про місце своєї роботи, за виключенням відомостей, зазначених у даному листі щодо працевлаштування до TOB«EЛEMOHT», оскільки у зазначеній компанії ніколи не працював, що підтверджується довідкою ПФУ форми ОК-5. Зазначення у листі щодо працевлаштування відповідача до TOB «EЛEMOHT» є помилковим, такої інформації відповідач до виконавчої служби не подавав.
            Також, суд дійшов до помилкового висновку про те, що у нього (відповідача) покращився матеріальний стан у зв`язку з припиненням (у 2012 році) сплати аліментів на старшого сина - ОСОБА_6 , 1994 року народження (який не є спільним сином позивачки та відповідача, а є сином відповідача від попереднього шлюбу), проте, це не означає, що матеріальний стан відповідача поліпшився до можливості сплачувати аліменти у розмірі 1/3 від доходу.
Вказує, що має на утриманні дружину - ОСОБА_7 , що підтверджується копією свідоцтва про шлюб. Дружина відповідача внаслідок тяжкої хвороби, має безстроково ІІІ-тю групу інвалідності, що підтверджується копією довідки до Акта огляду МСЕК від 20.03.2012 року. У зв`язку із хворобою вона має регулярно проходити медичну діагностику, підтримувати стан здоров`я та отримувати підтримуючу терапію для зміцнення імунітету. В свою чергу, відповідач, як чоловік, має дбати про здоров`я дружини та матеріально допомагати їй підтримувати своє здоров`я. 
Зазначає, що дані обставини суду не були відомі, оскільки відповідач був позбавлений можливості подати до суду відзив на позов та докази, якими підтверджується не достатній матеріальний стан відповідача для збільшення розміру аліментів.
            В обгрунтування рішення щодо встановлення обставин скрутного матеріального становища позивачки суд послався на копію Акту про фактичне проживання її із сином у м.Києві в орендованій квартирі, копію договору про відвідування комп`ютерної академії «ШАГ» та копію договору про відвідування фітнес-клубу Sport Life. Проте, вбачаються не співмірними фактичні витрати позивачки з розміром її місячної заробітної плати у ТОВ «ІМПОРТ-ОФІС Україна» на посаді Начальника відділу охорони праці, яка після обов`язкових відрахувань складає 5 685 грн 09 коп. 
            Вважає, що неспівмірність витрат полягає у наступному: 8 000 грн. на місяць (без комунальної плати) - мінімальна ціна найменшої (однокімнатної) оренди квартири в м.Києві (за загально доступними інформаційними ресурсами); 16 500 грн на рік (1 375 грн на місяць) - вартість навчання в комп`ютерній академії «ШАГ»; 6 133 грн на 6,9 місяців (888,84 грн. на місяць) - вартість абонементу «Преміум» до фітнес-клубу SportLife.
Отже, з поданих позивачкою доказів витрат, які вона фактично несе, складає на місяць, як мінімум, 10 263 грн 84 коп. = 8000 + 1375 + 888,84 (це втрати без харчування, одягу, комунальних витрат тощо). 
Крім того, викликає сумнів і розмір заробітної плати позивачки на посаді Начальника відділу охорони праці у ТОВ «ІМПОРТ-ОФІС Україна», порівняно з наведеними розмірами заробітної плати на менш відповідальних посадах у даного роботодавця.
Не вкладаються в картину витрат також витрати на правову допомогу, понесену позивачкою, розмір якої перевищує місячну заробітну плату позивачки.
Крім того, суд прийшов до помилкового висновку щодо доведеності витрат на правову допомогу, оскільки вони не підтверджуються належними доказами.
Також зазначає, що законодавством передбачений механізм, який надає можливість забезпечити виплату аліментів у розмірі не менше мінімального гарантованого розміру, передбаченого СК України навіть при наявності постановлених раніше судових рішень про стягнення аліментів у розмірі, нижчому ніж мінімальний гарантований розмір аліментів, встановлений законом на час стягнення (висновок щодо застосування норм права викладено у постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 20.06.2019 року у праві №632/580/17 та у постанові Великої Палати Верховного Суду від 04.03.2020 року у справі №682/3112/18).
Отже, зміна законодавцем мінімального розміру аліментів, так само, як і збільшення рівня цін не є підставою для зміни розміру аліментів відповідно до ст.192 СК України, а є підставою для зміни мінімального розміру аліментів, зазначених у виконавчому листі у процедурі виконання та стягнення аліментів, та враховується під час визначення суми аліментів або заборгованості.
Отже, підставою для збільшення розміру аліментів є доведеність покрашення матеріального становища відповідача та/або погіршення матеріального становища позивачки, а не підвищення рівня цін і припинення сплати аліментів на іншу дитину.
Відповідно до листа Покровського ВДВС м.Кривий Ріг ГТУЮ у Дніпропетровській області (а.с.29) у відповідача відсутнє у власності нерухоме майно та відсутні автотранспортні засоби, що, окрім перебування на його утриманні дружини (інваліда), також підтверджує той факт, що матеріальне становище відповідача не покращилось, а навпаки - після захворювання дружини погіршилось, порівняно з тим, що було на момент сплати аліментів на утримання старшого сина, тому, з огляду на матеріальний стан сторін спору, вбачається, що немає підстав для збільшення існуючого розміру аліментів.
У відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_3 просить залишити без задоволення апеляційну скаргу, а оскаржуване рішення без змін.
Відповідно до вимог ч.ч.1, 2, 5 ст.263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Відповідно до ст.264 ЦПК України судове рішення має відповідати в тому числі на такі питання: 1) чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.
Згідно з  ч.ч.1, 2 ст.367 ЦПК України  суд апеляційної  інстанції переглядає  справу за  наявними в ній і  додатково поданими  доказами та  перевіряє законність  і обґрунтованість  рішення суду  першої інстанції  в межах доводів та  вимог апеляційної  скарги.  Суд апеляційної  інстанції досліджує  докази,  що стосуються  фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. 
За ч.1 ст.369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.
Крім того, практика Європейського суду з прав людини з питань гарантій  публічного характеру провадження у судових органах в контексті пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, свідчить про те, що публічний розгляд справи може бути виправданим не у кожному випадку (рішення від 08 грудня 1983 року у справі «Axen v. Germany», заява №8273/78, рішення від 25 квітня 2002 року «Varela Assalino contre le Portugal», заява № 64336/01). 
Так, у випадках, коли мають бути вирішені тільки питання права, то розгляд письмових заяв, на думку ЄСПЛ, є доцільнішим, ніж усні слухання, і розгляд справи на основі письмових доказів є достатнім. В одній із зазначених справ заявник не надав переконливих доказів на користь того, що для забезпечення справедливого судового розгляду після обміну письмовими заявами необхідно було провести також усні слухання. Зрештою, у певних випадках влада має право брати до уваги міркування ефективності й економії. Зокрема, коли фактичні обставини не є предметом спору, а питання права не становлять особливої складності, та обставина, що відкритий розгляд не проводився, не є порушенням вимоги пункту 1 статті 6 Конвенції про проведення публічного розгляду справи.
Суд апеляційної інстанції створив учасникам процесу належні умови для ознайомлення з рухом справи шляхом надсилання процесуальних документів та апеляційної скарги, а також надав сторонам строк для подачі відзиву. 
Крім того, кожен з учасників справи має право безпосередньо знайомитися з її матеріалами, зокрема з аргументами іншої сторони, та реагувати на ці аргументи відповідно до вимог ЦПК України.
Бажання сторони у справі викласти під час публічних слухань свої аргументи, які висловлені нею в письмових та додаткових поясненнях, не зумовлюють необхідність призначення до розгляду справи з викликом її учасників (ухвала Великої Палати Верховного Суду у справі №668/13907/13-ц).
За таких обставин апеляційний розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження, відповідно до приписів ч.13 ст.7 ЦПК України, якою передбачено, що розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.
Заслухавши доповідь судді-доповідача, вивчивши матеріали справи та перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає до задоволення з таких підстав. 
Вирішуючи даний спір, суд першої інстанції виходив з того, що в межах даного спору позивачкою доведено наявність обставин, які свідчать про те, що після  ухвалення судового рішення про стягнення з аліментів на утримання малолітньої дитини, з урахуванням вимог ст.192 СК України у позивачки змінився матеріальний стан.
Проте, рішення суду першої інстанції зазначеним вище вимогам закону не відповідає.
Відповідно до ч.1 ст.4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.
За ч.2 ст.12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Відповідно до ч.1 ст.89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.
Згідно з ч.ч.1, 2 ст.367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.
За п.2 ч.1 ст.374 ЦПК України суд апеляційної  інстанції за  результатами розгляду  апеляційної скарги  має право: скасувати судове рішення повністю  або частково  і ухвалити  у відповідній частині нове  рішення або змінити рішення.
Судом встановлено, що ОСОБА_3 та ОСОБА_1 23.07.2010 року зареєстрували шлюб, що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії НОМЕР_1 , виданим Першим Суворовським відділом реєстрації актів цивільного стану Одеського міського управління юстиції 23.07.2010 року.
Від шлюбу у сторін народилась дитина - син ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується свідоцтвом про народження серії НОМЕР_2 , виданим Довгинцівським районним у місті Кривому Розі відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області 19.07.2019 року.
Встановлено, що 09.12.2008 року між сторонами шлюб розірвано, що підтверджується свідоцтвом про розірвання шлюбу серії НОМЕР_3 , виданим Довгинцівським відділом реєстрації актів цивільного стану Криворізького міського управління юстиції Дніпропетровської області 09.12.2008 року.
Згідно з матеріалами справи Довгинцівським районним судом 
м. Кривого Рогу на виконання рішення по справі №2-912/2008 видано 29.07.2008 року виконавчий лист про стягнення аліментів з ОСОБА_1 на утримання ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , на користь ОСОБА_3 у розмірі 1/6 частини його заробітку/доходу до досягнення дитиною повноліття, а саме, до ІНФОРМАЦІЯ_2 .
Відповідно до виконавчого листа по справі №2-548/04, виданого Довгинцівським районним судом м. Кривого Рогу, вирішено стягнути аліменти з ОСОБА_1 на утримання ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , у розмірі ј всіх видів доходу до його повноліття.
За ч.4 ст.82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.
Встановлено, що відповідно до довідок з фітнес клубу Sport Life від 18.10.2019 року ОСОБА_4 відвідує додаткові платні заняття.
Крім того, відповідно до Договору № 051014699 ОСОБА_4 відвідує курси в ТОВ «Мала Комп`ютерна Академія ШАГ».
ОСОБА_4 є учнем 9-В класу Спеціалізованої школи І-ІІІ ступенів з поглибленим вивченням англійської мови №15 м. Києва, що підтверджується довідкою №205 від 27.09.2019 року.
Як вбачається з відповіді №18076 від 27.05.2019 року, наданої Покровським відділом державної виконавчої служби м. Кривий Ріг Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області, в системі АСВП відносно ОСОБА_1 внесено дані як особи, що має заборгованість зі сплати аліментів понад трьох місяців до Єдиного реєстру боржників аліментів.
Встановлено, що 24.05.2019 року державним виконавцем винесена постанова про звернення стягнення на доходи боржника, яку направлено за місцем роботи боржника, а саме, ТОВ «БІЗНЕСІННОВАЦІЯ», в якій зазначено, відраховувати аліменти по 50% із заробітної плати боржника, починаючи від 22.05.2019 року до погашення боргу у сумі 8633 грн. 67 коп. Також в матеріалах справи наявний розрахунок за аліментами.
Відповідно до довідки, виданої ТОВ «Імпорт-Офіс Україна» від 02.10.2019 року 
№ІУ000000024 - ОСОБА_3 працює в даному товаристві від 30.07.2018 року та займає посаду начальника відділу охорони праці. Дохід від 01.04.2019 року до 30.09.2019 року склав 39004 грн. 84 коп.
Позивачка з сином винаймають квартиру та фактично проживають за наступною адресою: АДРЕСА_1 , що підтверджується Актом №131 від 31.10.2019 року.
Згідно зі статтею 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, що ратифікована постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року №789-ХІІ, визначено, що держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.
Відповідно до ст.51 Конституції України батьки зобов`язані утримувати дітей до їх повноліття. Повнолітні діти зобов`язані піклуватися про своїх непрацездатних батьків. Сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою.
За ч.ч.1, 2 ст.141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини.
Згідно зі ст.180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.
За ч.3 ст.181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі.
Аналогічної правової позиції дотримується Верховний Суд у постанові Цивільного касаційного суду Верховного Суду від 04.07.2018 по справі №490/4522/16-ц.
За ч.4 ст.263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
Відповідно до ст.182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення.
Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів.
Суд не обмежується розміром заробітку (доходу) платника аліментів у разі встановлення наявності у нього витрат, що перевищують його заробіток (дохід), і щодо яких таким платником аліментів не доведено джерело походження коштів для їх оплати.
Згідно з частинами 3, 4 п.17 Постанови Пленуму Верховного суду України №3 від 15.05.2006 року «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», вирішуючи питання щодо розміру аліментів, суд повинен ураховувати: стан здоров`я, матеріальне становище дитини і платника аліментів; наявність в останнього інших неповнолітніх дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, повнолітніх дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж зазначений у ч.2 ст.182 СК України. При цьому необхідно мати на увазі, що зміна законодавства в частині визначення мінімального розміру аліментів на одну дитину не є підставою для перегляду постановлених раніше судових рішень про їх стягнення. Що ж до максимального розміру аліментів, які стягуються з боржника, то відповідно до ч.3 ст.70 Закону України «Про виконавче провадження» він не повинен перевищувати 50 % заробітної плати цієї особи.
Відповідно до ст.ст.77-81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмету доказування. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.
Відповідно до ст.89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. 
Згідно зі ст.376 підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є:
1) неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи;
2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими;
3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи;
4) порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.
Неправильним застосуванням норм матеріального права вважається: неправильне тлумачення закону, або застосування закону, який не підлягає застосуванню, або незастосування закону, який підлягав застосуванню.
Порушення норм процесуального права може бути підставою для скасування або зміни рішення, якщо це порушення призвело до неправильного вирішення справи.
З огляду на викладене, колегія суддів вважає за необхідне рішення Голосіївського районного суду міста Києва від 22 січня 2021 року скасувати та ухвалити нове судове рішення, яким в позові ОСОБА_2 відмовити.
Також, в порядку ст. 141 ЦПК України, слід компенсувати ОСОБА_1 за рахунок держави судовий збір за подання апеляційної скарги у розмірі 1 261 грн. 50 коп. 
 
На підставі викладеного та керуючись ст.ст.367, 374, 376, 382, 384  ЦПК України, суд,-  
       п о с т а н о в и в :
 
Апеляційну скаргу  ОСОБА_1  задовольнити.
Рішення Голосіївського районного суду міста Києва від 22 січня 2021 року скасувати та ухвалити нове судове рішення.
В позові ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про зміну розміру сплати аліментів  відмовити.
Судовий збір за подання апеляційної скарги у розмірі 1 261 (одна тисяча двісті шістдесят одну) грн 50 коп. коменсувати  ОСОБА_1 (реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_4 ) за рахунок держави. 
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та оскарженню в касаційному порядку не підлягає, крім випадків зазначених в пункті 2 частини 3 статті 389 ЦПК України.

Головуючий:

Судді: