ЦЕНТРАЛЬНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ 
ГОСПОДАРСЬКИЙ  СУД

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22.10.2021 року                                                                        Справа №  908/13/21

м.Дніпро, пр.Дмитра Яворницького, 65

Центральний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів: головуючого судді Орєшкіної Е.В. (доповідач), 
суддів Дарміна М.О., Кощеєва І.М.,
розглянувши у порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи апеляційну скаргу Приватного підприємства "Бізнес-Офіс №6" на рішення Господарського суду Запорізької області від 07.07.2021 (повний текст складений 22.07.2021, суддя Левкут В.В.) у справі №908/13/21 
за позовом Приватного підприємства "Бізнес-Офіс № 6", м. Запоріжжя
до відповідача Товариства з обмеженою відповідальністю "ГАММА-К", м. Запоріжжя
про стягнення 206 192,22 грн., - 

ВСТАНОВИВ:

Приватне підприємство "Бізнес-Офіс № 6" звернулось до Господарського суду Запорізької області з позовною заявою про стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю "ГАММА-К" на свою користь 201 828,80 грн. основного боргу,                      4 363,42 грн. пені,  10 000,00 грн. витрат на правничу допомогу. 
Рішенням Господарського суду Запорізької області від 07.07.2021 у справі №908/13/21 позов задоволено частково; з Товариства з обмеженою відповідальністю "ГАММА-К" стягнуто на користь Приватного  підприємства   "Бізнес-Офіс № 6"   15,79 грн. пені, 4,80 грн. судового збору; в частині стягнення 304,80 грн. основного боргу провадження закрито; в решті позовних вимог відмовлено.  
Рішення місцевого господарського суду мотивоване неналежним виконанням відповідачем умов договору суборенди нежитлового приміщення від 01.07.2020 в частині своєчасної оплати вартості орендної плати. Враховуючи те, що заборгованість за липень 2020 року остаточно була погашена згідно платіжного доручення № 409 від 25.01.2021 на суму 304,80 грн після звернення позивача з позовом до суду у даній справі, господарський суд дійшов висновку про закриття провадження у справі в частині стягнення 304,80 грн. основного боргу на підставі п. 2 ч. 1ст. 231 Господарського процесуального кодексу України, в частині позовних вимог про стягнення з відповідача на користь позивача основного боргу за період: серпень-грудень 2020 року в сумі 201     524,00 грн. господарський суд дійшов висновку про відсутність підстав для їх стягнення, із зазначенням того, що фактично обумовленим договором нежитловим приміщенням відповідач користувався лише в період дії договору – у липні 2020 року, а починаючи з серпня 2020 року доступ відповідача до спірного приміщення позивачем було обмежено, що підтверджується відповідними актами та листуванням.
Щодо вимоги позивача про стягнення з відповідача пені за загальний період: 11.07.2020-15.12.2020 в сумі 4 363,42 грн., заявленої на підставі п. 7 договору, суд першої інстанції дійшов висновку, що за відсутності підстав для стягнення з відповідача заборгованості поза межами дії договору за період з серпня по грудень 2020 року суд визнав обґрунтованим нарахування пені на заборгованість, що виникла за прострочення виконання зобов`язання по сплаті оренди за липень 2020 року в сумі 15,79 грн., у решті заявлених вимог про стягнення пені в сумі 4 347,63 грн. відмовлено.
Не погодившись із рішенням місцевого господарського суду, Приватне підприємство "Бізнес-Офіс № 6" звернулося до Центрального апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, якою просить скасувати рішення Господарського суду Запорізької області від 07.07.2021 у справі №9908/13/21 в частині стягнення 15,79 грн. пені, 4,80 грн. судового збору та ухвалити нове рішення, яким стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "ГАММА-К" на користь Приватного підприємства "Бізнес-Офіс №6" 206 192,22 грн. заборгованості та витрати на правничу допомогу. 
Апелянт посилається на те, що судом першої інстанції не прийнято до уваги той факт, що надані відповідачем акти про відсутність доступу до приміщення будівлі складені та підписані самим відповідачем, що ставить під сумнів їх справжність.
Апелянт не погоджується з висновками господарського суду про те, що фактично обумовленим договором нежитловим приміщенням відповідач користувався лише в період дії договору у липні 2020 року, оскільки факт користування приміщенням відповідачем в період: 01.07.2021-31.12.2021 не спростовано, а навпаки підтверджено, а саме в судовому рішенні зазначено, що у спірних приміщеннях знаходиться майно відповідача встановлене стаціонарне електрообладнання, тобто відповідач користується приміщенням і досі, отримує прибуток від знаходження майна у приміщенні.
Апелянт зазначає, що висновок суду про те, що 31.07.2020 позивач обмежив доступ відповідача в орендоване ним приміщення, закривши на власний замок, заявивши цим про відсутність наміру на продовження строку дії договору суборенди, не відповідає дійсності у зв`язку з тим, що про відсутність наміру продовження строку дії договору суборенди позивач заявив лише 28.12.2020 шляхом направлення до відповідача вимоги про розірвання договору на підставі систематичного порушення відповідачем порядку оплати.
За доводами скаржника, господарським судом не прийнято до уваги положення частини 1 статті 759 Цивільного кодексу України, відповідач користувався та користується майном до моменту пред`явлення позову до суду, відповідно, відповідач зобов`язаний сплатити орендну плату.
Згідно протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 11.08.2021 для розгляду справи № 904/13/21 визначена колегія суддів у складі: головуючий, доповідач Орєшкіна Е.В., судді Іванов О.Г., Дармін М.О.
Ухвалою Центрального апеляційного господарського суду від 16.08.2021 (колегією суддів:   головуючий  Орєшкіна Е.В.  (доповідач),  судді: Іванов О.Г.,  Дармін М.О.) відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Приватного підприємства "Бізнес-Офіс № 6" на рішення Господарського суду Запорізької області від 07.07.2021 у справі №908/13/21, розгляд скарги призначений у порядку спрощеного позовного провадження, без повідомлення учасників справи, в порядку письмового провадження.
02.09.2021 від Товариства з обмеженою відповідальністю "ГАММА-К" надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому відповідач проти задоволення апеляційної скарги заперечує та просить залишити рішення місцевого господарського суду без змін. Відповідач вважає, що апелянт наводить положення процесуального законодавства, яке є підставою для скасування рішення суду першої інстанції, однак нічим не доводить, яка саме норма процесуального чи матеріального права порушені, в чому саме виражається це порушення, а загальне тлумачення норм права в обґрунтування апеляційної скарги та посилання на те, що судом першої інстанції не правильно застосовані певні норми права, не розкривають самого порушення норми права.
На думку відповідача, суд першої інстанції повністю дослідив всі докази, які були надані позивачем та відповідачем, всім доказам надано оцінку; обставини, на які посилається апелянт, були предметом дослідження господарським судом; у матеріалах справи міститься достатня кількість доказів, наданих сторонами, складених як ними самими, так і сторонніми особами, які підтверджують факт припинення користування приміщеннями з боку відповідача, відсутності в нього вільного доступу до вказаних приміщень.
Розпорядженням керівника апарату суду від 22.10.2021 у зв`язку із         перебуванням у відпустці судді Іванова О.Г., призначено автоматичну зміну складу колегії суддів у судовій справі №908/13/21.
Відповідно до витягу з протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 22.10.2021, справу №908/13/21 передано колегії суддів у складі: Орєшкіна Е.В. (головуючий, доповідач), судді Дармін М.О., Кощеєв І.М.
Ухвалою Центрального апеляційного господарського суду від 22.10.2021 справу №908/13/21 прийнято до свого провадження колегією суддів у складі: головуючого судді Орєшкіної Е.В (доповідача), суддів: Дарміна М.О., Кощеєва І.М.
Відповідно до частини 1 статті 270 Господарського процесуального кодексу України у суді апеляційної інстанції справи переглядаються за правилами розгляду справ у порядку спрощеного позовного провадження з урахуванням особливостей, передбачених у цій главі.
Апеляційні скарги на рішення господарського суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.
З урахуванням конкретних обставин справи суд апеляційної інстанції за клопотанням учасника справи або з власної ініціативи може розглянути такі апеляційні скарги у судовому засіданні з повідомленням (викликом) учасників справи (частина 10 статті 270 Господарського процесуального кодексу України)
Враховуючи, що ціна позову у даній справі не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, апелянтом не наведено конкретних обставин справи, які  перешкоджали б розгляду апеляційної скарги, апеляційний господарський суд здійснює перегляд оскаржуваного рішення суду першої інстанції без повідомлення учасників справи в порядку письмового провадження.
Апеляційний господарський суд, дослідивши наявні у справі докази, перевіривши правильність висновків  місцевого господарського суду, вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню.
Як встановлено господарським судом та підтверджується матеріалами справи, 01.07.2020 між Приватним підприємством "Бізнес-Офіс № 6" (орендарем) та Товариством з обмеженою відповідальністю "ГАММА-К" (суборендарем) укладено договір суборенди нежитлового приміщення, відповідно до п. 1 якого  орендодавець передає, а орендар приймає в строкове платне володіння та користування нежитлове приміщення (інв. № 1000080) площею 242,8 кв.м, що складається з: приміщення № 1 площею 106,6 кв.м, приміщення № 9 площею 13,0 кв.м, відповідно до технічного паспорту, розташованих на першому поверсі в будівлі та приміщення № 37 площею 123,2 кв.м, розташованого на другому поверсі в будівлі за адресою: м. Запоріжжя, проспект Маяковського, 11 (орендоване приміщення). Приміщення, які передаються по даному договору в суборенду, знаходяться в оренді у орендаря на підставі договору оренди нерухомого майна, укладеного орендарем та власником нерухомого майна Товариством з обмеженою відповідальністю "НДІ-Холдинг" 01.01.2020. Право власності на нерухоме майно підтверджено витягом з Державного реєстру прав на нерухоме майно про реєстрацію прав власності.
Згідно з п. 2 договору вступ суборендаря в строкове платне користування приміщенням, а також початок строку нарахування платежів, передбачених договором, виникає з моменту вступу в дію даного договору. Приміщення вважається переданим суборендатору з моменту підписання сторонами акта приймання-передачі нежитлових приміщень, що є невід`ємною частиною даного договору. Повернення приміщення орендатору здійснюється шляхом фактичної його передачі за актом приймання-повернення нежитлового приміщення, підписаного сторонами договору. У випадку припинення договору, у тому числі дострокового суборендатор зобов`язаний передати за актом приймання-повернення орендоване приміщення орендодавцю у день припинення договору.  
Відповідно  до   п. 3   договору   орендна   плата  за    місяць    оренди    складає  40 304,80 грн. (в т.ч. ПДВ 6 717,47 грн.). Орендна плата, передбачена договором, повинна перераховуватись суборендарем на розрахунковий рахунок орендаря щомісячно до 10 числа поточного (розрахункового) місяця, що здійснюється на підставі цього договору. 
Пунктом 4 договору передбачено обов`язок суборендаря, зокрема, своєчасно та в повному обсязі вносити орендну плату та інші платежі, згідно з умовами договору. У випадку прострочення суборендарем орендного платежу більше ніж на 30 днів після встановленого строку, допуск співробітників суборендатора в орендоване приміщення може бути припинено. Поновлення допуску здійснюється після проведення суборендатором розрахунку за платежами. У випадку припинення договору суборендатор зобов`язаний повернути орендарю орендоване приміщення протягом п`яти робочих днів у належному стані, але не в гіршому, ніж під час передачі його в оренду, з урахуванням нормального фізичного зносу. 
Згідно з  п. 8 договору даний договір діє з 01.07.2020 по 31.07.2020.
На виконання умов договору сторонами підписано акт прийому-передачі нежитлового приміщення від 01.07.2020, відповідно до якого орендодавець передав, а орендар прийняв згідно з договором нежиле приміщення загальною площею 242,8 кв.м, розташоване за адресою: м. Запоріжжя, пр. Маяковського, 11. 
28.12.2020 Приватним підприємством "Бізнес-Офіс № 6" направлено на адресу Товариства з обмеженою відповідальністю "ГАММА-К" вимогу за вих. № 001/1 про розірвання договору. 
Посилаючись на неповернення відповідачем спірного приміщення, Приватне підприємство "Бізнес-Офіс № 6" звернулось до Господарського суду Запорізької області з позовом про стягнення на свою користь основної заборгованості за орендними платежами за період: 01.07.2020-31.12.2020 в сумі 201 828,80 грн. та пені за період: 11.07.2020 по 15.12.2020 в сумі 4      363,42 грн., нарахованої на підставі п. 7 договору суборенди нежитлового приміщення від 01.07.2020.
За наслідками розгляду позовної заяви Приватного підприємства "Бізнес - Офіс  № 6" місцевим господарським судом прийнято оскаржуване рішення.
Згідно із ч.ч. 2, 3 ст. 11 Цивільного кодексу України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини. Цивільні права та обов`язки можуть виникати безпосередньо з актів цивільного законодавства. Аналогічні положення містить ст. 174 Господарського кодексу України. 
Відповідно до ч. 1 ст. 193 Господарського кодексу України, ст. 526 Цивільного кодексу України суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання – відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.
Згідно з ч.1 ст. 759 Цивільного кодексу України за договором найму (оренди) наймодавець передає або зобов`язується передати наймачеві майно у користування за плату на певний строк.
Відповідно до пункту 1 статті 762 Цивільного кодексу України за користування майном з наймача справляється плата, розмір якої встановлюється договором найму.
Пунктом 1 статті 286 Господарського кодексу України встановлено, що орендна плата – це фіксований платіж, який орендар сплачує орендодавцю незалежно від наслідків своєї господарської діяльності.
Частиною 1 ст. 530 Цивільного кодексу України передбачено, що якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов`язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події.
Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання) (ст. 610 Цивільного кодексу України).
Згідно зі ст. 629 Цивільного кодексу України договір є обов`язковим для виконання сторонами.
Позивач посилається на те, що укладаючи договір, кожна із сторін прийняла на себе певні зобов`язання щодо його виконання, однак орендна плата відповідачем в обумовлені договором розмірі та строки не внесена, внаслідок чого у нього виникла заборгованість за спірний період.
Як вбачається з матеріалів справи, вартість оренди за липень 2020 року відповідачем сплачено платіжними дорученнями № 286 від 30.07.2020 на суму 20000,00 грн., № 301 від 01.09.2020 на суму 20 000,00 грн. та № 409 від 25.01.2021 на суму 304,80 грн.
Тобто відповідачем було сплачено вартість оренди за липень 2020 року з пропуском строку, передбаченого п. 3 договору (до 10 числа поточного місяця). 
Крім того, позивач звернувся до Господарського суду Запорізької області з позовом у даній справі 29.12.2020, що підтверджується відміткою поштового зв`язку "Укрпошта" на конверті, в якому позовна заява надійшла на адресу суду першої інстанції, відповідно, останній розрахунковий платіж за оренду спірного нежитлового приміщення за липень 2020 року (№ 409 від 25.01.2021 на суму 304,80 грн.) відповідачем сплачено позивачу вже після звернення Приватного підприємства "Бізнес-Офіс № 6" з позовом до суду у даній справі. 
Отже, з урахуванням викладеного, факт порушення відповідачем умов, визначених п. 3 договору та факт несплати відповідачем у визначений договором строк орендної плати за липень 2020 року є доведеним та заявлена позивачем вимога щодо стягнення основної заборгованості за липень 2020 року є обґрунтованою.
Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 231 Господарського процесуального кодексу України господарський суд закриває провадження у справі, якщо відсутній предмет спору.
Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про закриття провадження у справі на підставі п. 2 ч. 1 ст. 231 Господарського процесуального кодексу України в частині стягнення 304,80 грн. основного боргу у зв`язку із відсутністю предмету спору.
Відповідно до частини 1 ст. 631 Цивільного кодексу України строком договору є час, протягом якого сторони можуть здійснити свої права і виконати свої обов`язки відповідно до договору.
Також, частиною 7 ст. 181 Господарського кодексу України визначено, що строком дії господарського договору є час, впродовж якого існують господарські зобов`язання сторін, що виникли на основі цього договору. На зобов`язання, що виникли у сторін до укладення ними господарського договору, не поширюються умови укладеного договору, якщо договором не передбачено інше. Закінчення строку дії господарського договору не звільняє сторони від відповідальності за його порушення, що мало місце під час дії договору.
Отже, закінчення строку дії договору, яким вважається проміжок часу, протягом якого сторони мають право здійснювати свої права та обов`язки, зумовлює припинення можливості здійснювати відповідні права сторонами договору.
Відповідно до ч. 2 ст. 291 Господарського кодексу України договір оренди припиняється у разі закінчення строку, на який його було укладено.
Як вже зазначалось, в п. 8 договору сторони узгодили, що строк дії цього договору з 01.07.2020 року по 31.07.2020.
Позивач посилається на те, що спірне нежитлове приміщення використовувалося відповідачем і після закінчення строку дії договору суборенди нежитлового приміщення від 01.07.2020, тому Товариство з обмеженою відповідальністю "ГАММА-К" зобов`язане сплатити заборгованість з орендної плати за період: серпень-грудень 2020 року. 
Відповідно до ст. 764 Цивільного кодексу України якщо наймач продовжує володіти та/або користуватися майном після закінчення строку договору найму, то, за відсутності заперечень наймодавця протягом одного місяця, договір вважається поновленим на строк, який був раніше встановлений договором.
Відповідач проти позову заперечує та вказує, що 31.07.2020 позивач обмежив доступ відповідача до приміщень, що були предметом оренди, закрив приміщення на навісний замок та вказав про відсутність наміру на продовження строку дії оренди. На підтвердження факту недопуску відповідача до приміщень, що були предметом оренди, останній посилається на неодноразове фіксування такого факту відповідними актами у зв`язку з тим, що для перевірки обладнання, яке розміщене у спірному приміщення, позивач не допускав відповідача, в той час як перевірки належало здійснювати в присутності представників енергопостачальної організації, зазначає, що за користування майном відповідачем здійснено повний розрахунок; за весь період часу з серпня 2020 року по грудень 2020 року позивач жодного разу не заявив про продовження дії договору та необхідності сплати орендної плати, жодних рахунків та актів наданих послуг від нього не надходило.
Як встановлено господарським судом, у спірних приміщеннях знаходилось майно відповідача – встановлене стаціонарно електрообладнання (трансформаторна підстанція) і протягом тривалого часу спірні приміщення перебували в суборенді відповідача на підставі раніше укладеного договору суборенди № 03-12/15 від 01.12.2015, у зв`язку з чим знаходження у спірному приміщенні електрообладнання відповідача зумовлювало необхідність здійснення перевірок його роботи за участі представників енергопостачальної організації. 
Відповідно до ч. 1 ст. 762 Цивільного кодексу України з наймача справляється плата, розмір якої встановлюється договором найму, саме за користування майном. 
Враховуючи вищезазначене, господарський суд дійшов обгрунтованого висновку про те, що з серпня 2020 року у відповідача відсутній безперешкодний та вільний доступ до спірного нежитлового приміщення, тобто відповідач починаючи з серпня 2020 року фактично не користується спірним нежитловим приміщенням, у зв`язку з цим відсутні підстави для покладення на нього обов`язку щодо оплати орендної плати за період: серпень-грудень 2020 року.
Як вбачається з матеріалів справи, нежитловим приміщенням відповідач користувався фактично лише в період дії договору – у липні 2020 року, а починаючи з серпня 2020 року доступ відповідача до обумовленого договором приміщення позивачем обмежено, що підтверджується наявними в матеріалах справи актами та листуванням.
Щодо посилання апелянта на те, що надані відповідачем акти про відсутність доступу до приміщення будівлі складені та підписані самим відповідачем, що ставить під сумнів їх достовірність, слід зазначити, що в матеріалах справи міститься достатня кількість доказів, наданих позивачем та відповідачем, складених як самими сторонами у справі, так і сторонніми особами, які підтверджують факт припинення користування приміщення зі сторони відповідача після закінчення строку дії договору, відсутності в нього вільного доступу до вказаних приміщень, що спростовує доводи позивача.
Знаходження майна відповідача у спірному приміщенні з огляду на вищезазначені обставини не є підставою вважати договір суборенди нежитлового приміщення від 01.07.2020 продовженим.
При цьому, як вірно зазначено судом першої інстанції, відсутність підписаного сторонами акта приймання-повернення спірних приміщень, на що посилається позивач, не спростовує факту відсутності можливості у відповідача користуватися спірними приміщеннями.
Колегія суддів апеляційного господарського суду також звертає увагу, що позивачем не додано до матеріалів справи належних доказів на спростування обставин відсутності у відповідача доступу до спірного нежитлового приміщення.
У цьому зв`язку колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про відмову в задоволенні позовних вимог в частині стягнення з відповідача заборгованості з орендних платежів за період: серпень - грудень 2020  року в   сумі   201 524,00 грн. 
Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 611 Цивільного кодексу України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, стягнення неустойки.
Статтею 216 Господарського кодексу України передбачено, що учасники господарських відносин несуть господарсько-правову відповідальність за правопорушення у сфері господарювання шляхом застосування до правопорушників господарських санкцій на підставах і в порядку, передбачених цим Кодексом, іншими законами та договором. 
У сфері господарювання застосовуються такі види господарських санкцій: відшкодування збитків; штрафні санкції; оперативно-господарські санкції (ч. 2 ст. 217 Господарського кодексу України).
Статтею 230 Господарського кодексу України передбачено, що штрафними санкціями у цьому Кодексі визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання.
Відповідно до п. 1 ст. 549 Цивільного кодексу України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання.
Пунктом 4 статті 231 Господарського кодексу України встановлено, що у разі якщо розмір штрафних санкцій законом не визначено, санкції застосовуються в розмірі, передбаченому договором. При цьому розмір санкцій може бути встановлено договором у відсотковому відношенні до суми невиконаної частини зобов`язання або у певній, визначеній грошовій сумі, або у відсотковому відношенні до суми зобов`язання незалежно від ступеня його виконання, або у кратному розмірі до вартості товарів (робіт, послуг).
В силу положень ч. 6 ст. 232 Господарського кодексу України, нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов`язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов`язання мало бути виконано. 
Як вбачається з матеріалів справи вимогу про стягнення пені в сумі 4      633,42 грн. позивачем вимогу заявлено за період з: 11.07.2020 по 15.12.2020 на підставі п. 7 договору, яким передбачено, що у разі несвоєчасного внесення платежів, передбачених даним договором, суборендар сплачує пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ, яка діяла на момент прострочення, за кожний день такого прострочення. 
Враховуючи вищенаведені висновки щодо відсутності підстав для стягнення з відповідача заборгованості поза межами дії договору за період: серпень-грудень 2020 року, відповідно, обґрунтованим є нарахування пені на заборгованість, що виникла за прострочення виконання зобов`язання по сплаті оренди за липень 2020 року. 
Здійснивши перевірку наданого позивачем розрахунку пені встановлено, що за заявлений позивачем період з 11.07.2020 по 15.12.2020 на заборгованість за липень 2020 року в сумі 304,80 грн. сума пені становить 15,79 грн. та розрахована правильно, у зв`язку чим суд першої інстанції дійшов вірного висновку про задоволення позовних вимог в частині стягнення пені в сумі 15,79 грн., в решті вимоги про стягнення пені в сумі 4 347,63 грн. є необгрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню.
З урахуванням встановлених обставин справи на наведених положень законодавства позивачем позовні вимоги обґрунтовано частково, наявність підстав для визнання договору суборенди продовженим та покладення на відповідача обов`язку по сплаті орендних платежів за період з серпня по грудень 2020 року позивачем не доведено, у зв`язку з чим суд першої інстанції дійшов обгрунтованого висновку про часткове задоволення позовних вимог, а саме: в частині стягнення  з  відповідача  15,79 грн. пені та закриття провадження у справі в частині стягнення 304,80 грн. основного боргу на підставі п. 2 ч. 1 ст. 231 Господарського процесуального кодексу України, в решті позовних вимог правомірно відмовив.
Відповідно до частини 1 статті 269 Господарського процесуального кодексу України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права (частина 4 статті 269 Господарського процесуального кодексу України).
Враховуючи встановлені вище обставини справи, зазначені положення законодавства, апеляційний господарський суд відхиляє доводи апелянта, наведені в обґрунтування апеляційної скарги. 
Таким чином, апеляційний господарський суд вбачає підстави, передбачені статтею 276 Господарського процесуального кодексу України, для залишення рішення суду першої інстанції без змін, а апеляційної скарги - без задоволення. 
Відповідно до статті 129 Господарського процесуального кодексу України судові витрати по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги покладаються на апелянта. 
Керуючись ст. 129, ст. 276, ст. 282, ст. 284 Господарського процесуального кодексу України, Центральний апеляційний господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Приватного підприємства "Бізнес-Офіс №6" на рішення Господарського суду Запорізької області від 07.07.2021 у справі №908/13/21 залишити без задоволення. 
Рішення Господарського суду Запорізької області від 07.07.2021 у справі №908/13/21 залишити без змін. 
Витрати по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги покласти на Приватне підприємство "Бізнес-Офіс №6".
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, зазначених у пункті 2 частини 3 статті 287 Господарського процесуального кодексу України. 
Повний текст постанови складений 22.10.2021.

Головуючий суддя                                                                      Е.В. Орєшкіна

Суддя                                                                                          М.О. Дармін

Суддя                                                                                         І.М. Кощеєв