Ухвала
 
16 грудня 2021 року
м. Київ
справа № 370/1212/14-ц
провадження № 61-17458ск21  
Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду: Петрова Є. В. (суддя-доповідач), Калараша А. А., Ткачука О. С., розглянув касаційну скаргу ОСОБА_1 , подану представником ОСОБА_2 , на рішення Макарівського районного суду Київської області від                      02 вересня 2014 року та рішення Апеляційного суду Київської області від 01 грудня                2014 року у справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_1 про визнання договору позики недійсним та стягнення коштів,
ВСТАНОВИВ:
У жовтні 2021 року ОСОБА_1 через представника  ОСОБА_2 засобами поштового зв'язку звернувся до Верховного Суду з касаційною скаргою на рішення Макарівського районного суду Київської області від 02 вересня 2014 року та рішення Апеляційного суду Київської області від 01 грудня 2014 року, у якій, посилаючись на неправильне застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просив скасувати оскаржувані судові рішення та направити справу на новий розгляд до суду першої інстанції. 
Ухвалою Верховного Суду від 10 листопада 2021 року причини пропуску строку визнані неповажними, касаційну скаргу залишено без руху, ОСОБА_1 надано строк для усунення недоліків. Скаржнику необхідно було надати докази на обґрунтування мотивів клопотання, та навести інші підстави для поновлення строку.
У листопаді 2021 року заявник до Верховного Суду подав заяву про поновлення строку на касаційне оскарження.
Заява мотивована доводами, які були викладені заявником при поданні касаційної скарги та цим доводам вже була надана оцінка судом касаційної інстанції.
Європейський суд з прав людини зауважив, що вирішення питання щодо поновлення строку на оскарження перебуває в межах дискреційних повноважень національних судів, однак такі повноваження не є необмеженими. Від судів вимагається вказувати підстави (PONOMARYOV v. UKRAINE, № 3236/03, § 41, ЄСПЛ, від 03 квітня 2008 року). Внутрішньодержавним судам при застосуванні процесуальних норм належить уникати як надмірного формалізму, так і надмірної гнучкості, які можуть призвести до скасування процесуальних вимог, встановлених законом (SHISHKOV v. RUSSIA, № 26746/05, § 110, ЄСПЛ, від 20 лютого 2014 року).
Відповідно до статті 319 та частини першої статті 325 ЦПК України (чинного на момент ухвалення рішення судом апеляційної інстанції від 01 грудня 2014 року) рішення або ухвала апеляційного суду набирають законної сили з моменту їх проголошення. А касаційна скарга на ці судові рішення може бути подана протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили рішенням (ухвалою) апеляційного суду. 
У разі пропущення строку, встановленого частиною першою цієї статті, з причин, визнаних поважними, суддя касаційної інстанції за заявою особи, яка подала скаргу, може поновити цей строк (частина друга статті 325 ЦПК України).
Згідно частини третьої статті 394 ЦПК України незалежно від поважності причин пропуску строку на касаційне оскарження суд касаційної інстанції відмовляє у відкритті касаційного провадження у разі, якщо касаційна скарга подана після спливу одного року з дня складення повного тексту судового рішення, крім випадків:
1) подання касаційної скарги особою, не повідомленою про розгляд справи або не залученою до участі в ній, якщо суд ухвалив рішення про її права, свободи, інтереси та (або) обов`язки;
2) пропуску строку на касаційне оскарження внаслідок виникнення обставин непереборної сили.
Відповідно до частини третьої статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.
У пункті 14 Перехідних Положень ЦПК України (чинного на момент подання касаційної скарги) судові рішення, ухвалені судами апеляційної інстанції до набрання чинності цією редакцією Кодексу, набирають законної сили та можуть бути оскаржені в касаційному порядку протягом строків, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу.
Із апеляційною скаргою на рішення Макарівського районного суду Київської області від 02 вересня 2014 року звертався саме ОСОБА_1 , що свідчить про те, що останньому було достеменно відомо про перебування на розгляді апеляційного суду цієї справи. 
Посилання заявника на його неспроможність самостійно підготувати касаційну скаргу з причин його необізнаності із порядком ведення цивільного процесу, не знанням норм цивільного законодавства і не достатнім розумінням наслідків прийнятих судових рішень, Верховний Суд не може визнати поважною причиною   пропуску  строку  на  касаційне  оскарження   тривалістю   більше, ніж на 6 років з таких підстав.
Крім того, представник заявника просив рахувати йому строк на касаційне оскарження з 28 вересня 2021 року. З цього часу на його думку почався перебіг двадцятиденного строку для подання касаційної скарги, який закінчився 18 жовтня 2021 року. Касаційна скарга подана 25 жовтня 2021 року (на двадцять сьомий день з наступного дня після отримання копії оскаржуваного рішення суду апеляційної інстанції), тобто з пропущенням двадцятиденного строку апеляційного оскарження. При цьому заявник не навів поважних причин, які б перешкоджали йому подати касаційну скаргу до                      18 жовтня 2021 року. 
Доводів про наявність підстав, передбачених частиною третьою статті 394 ЦПК України, для перевірки поважності причин пропущення указаного процесуального строку, зокрема, неповідомлення ОСОБА_1 про розгляд справи в суді апеляційної інстанції та виникнення обставин непереборної сили, касаційна скарга не містить. 
Згідно з частиною першою статті статтею 126 ЦПК України право на вчинення процесуальної дії втрачається із закінченням строку, встановленого законом або судом.
У постанові Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду № 61-37352сво18 від 06 лютого 2019 року зазначено, що строк, визначений у частині другій статті 358 ЦПК України, при відсутності винятків, не може бути поновлений.
Таких винятків у даній справі не встановлено.
Доступ до суду як елемент права на справедливий судовий розгляд не є абсолютним і може підлягати певним обмеженням у випадку, коли такий доступ особи до суду обмежується законом і не суперечить пункту першому статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод; якщо воно не завдає шкоди самій суті права і переслідує легітимну мету за умови забезпечення розумної пропорційності між використаними засобами і метою, яка має бути досягнута.
Виходячи із зазначених критеріїв, Європейський суд з прав людини визнає легітимними обмеженнями встановленні державами - членів Ради Європи вимоги щодо строків оскарження судових рішень (рішення Європейського Суду з прав людини у справі «Нешев проти Болгарії» від 28 жовтня  2004 року).
При цьому складовою правової визначеності є передбачуваність застосування норм процесуального законодавства. Європейський суд з прав людини зазначає, що сторони судового провадження повинні мати право очікувати застосування до їхньої справи чинних норм процесуального законодавства (рішення Європейського Суду з прав людини у справі «Дія 97» проти України від 21 жовтня 2010 року).
У кожній конкретній справі суди мають грунтовно перевіряти, чи підстави для поновлення строків для оскарження виправдовують втручання у принцип res judicata. При цьому на осіб, які беруть участь у справі, покладається обов`язок демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду і не допускати свідомих маніпуляцій та ухилень від отримання інформації про рух справи.
У своїх рішеннях Європейський суд з прав людини неодноразово наголошував, що сторона, яка задіяна в ході судового розгляду, зобов`язана з розумним інтервалом часу сама цікавитись провадженням у її справі, добросовісно користуватися належними їй процесуальними правами та неухильно виконувати процесуальні обов`язки.
Верховному Суду не надано логічного та зрозумілого пояснення тому, що перешкоджало заявнику подати належно оформлену касаційну скаргу у строки визначені ЦПК України.
Праву особи на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку кореспондує обов`язок добросовісно користуватися наданими законом процесуальними правами, утримуватись від дій, що зумовлюють затягування судового процесу, заявник зобов`язаний демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду, що стосуються його безпосередньо та вживати надані процесуальним законом заходи для скорочення періоду судового провадження (ALIMENTARIA  SANDERS  S.A.  V.  SPAIN,   №   11681/85, § 35,  ЄСПЛ,  від  07  липня  1989 року).
Європейський суд з прав людини зауважив, що право на звернення до суду, одним з аспектів якого є право доступу до суду, не є абсолютним; воно може бути обмеженим, особливо щодо умов прийнятності скарги, оскільки за своєю природою це право вимагає регулювання з боку держави, яка щодо цього користується певними межами самостійного оцінювання (MPP GOLUB v. UKRAINE, № 6778/05, ЄСПЛ, від 18 жовтня  2005 року).
Норми, які регулюють строки подачі скарг, безсумнівно, спрямовані на забезпечення належного здійснення правосуддя і юридичної визначеності. Зацікавлені особи мають розраховувати на те, що ці норми будуть застосовані (PERETYAKA AND SHEREMETYEV  v.  UKRAINE,  №  17160/06  та N 35548/06, § 34, ЄСПЛ, від 21 грудня 2010 року).
Відповідно до частини третьої статті 393, пункту 4 частини другої статті 394 ЦПК України суд відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі, якщо скаржником в строк, визначений судом, не подано заяву про поновлення строку на касаційне оскарження або наведені підстави для поновлення строку на касаційне оскарження, визнані судом неповажними.
Таким чином, оскільки ОСОБА_1 не навів поважних причин пропущення встановленого частиною першою статті 325 ЦПК України (в редакції чинній на момент ухвалення рішення судом апеляційної інстанції від 01 грудня 2014 року) строку касаційного оскарження та враховуючи те, що з часу ухвалення оскаржуваного рішення суду до подання касаційної скарги сплинуло більше шести років колегія суддів дійшла висновку про відмову у відкритті касаційного провадження.
Керуючись статтями 260, 325 (чинний станом 01 грудня2014 року), 393, 394 ЦПК України Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду,
УХВАЛИВ:
Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою  ОСОБА_1 , подану представником  ОСОБА_2 , на рішення Макарівського районного суду Київської області від 02 вересня 2014 року та рішення Апеляційного суду Київської області від 01 грудня 2014 року у справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_1 про визнання договору позики недійсним та стягнення коштів.
Копію ухвали, разом з доданими до скарги матеріалами направити особі, яка подавала касаційну скаргу. 
Ухвала оскарженню не підлягає.
 
Судді:                                                                                                                      Є. В. Петров
                                                                                                                                  А. А. Калараш
                                                                                                                                  О. С. Ткачук