СХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"12" жовтня 2021 р.                                                     м. Харків                    Справа № 917/510/21  

          Східний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:
головуючий суддя Гетьман Р.А., суддя Терещенко О.І. , суддя  Шутенко І.А.,
за участю секретаря судового засідання Легуши Я.С.,
за участю представників сторін: 
від позивача – Глазков А.С., адвокат, свідоцтво №000210 від 06.08.2018, ордер серія ВА №1015636 від 16.09.2021,
від відповідача – не з`явився, 

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Східного апеляційного господарського суду апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Торгівельно-промислова компанія Соціальне будівництво» (вх.№2098 П/1 від 09.07.2021) на рішення Господарського суду Полтавської області від 07.06.2021 у справі №917/510/21 (м. Полтава, суддя Безрук Т.М., повний текст рішення складено 07.06.2021),
за позовом Фізичної особи-підприємця Височинського Руслана Анатолійовича, м. Кропивницький Кіровоградської області,
до Товариства з обмеженою відповідальністю «Торгівельно-промислова компанія Соціальне будівництво», м. Кременчук Полтавської області,
про стягнення 157431,23 грн, -

ВСТАНОВИВ:

Фізична особа-підприємець Височинський Р.А. звернувся до Господарського суду Полтавської області з позовною заявою до Товариства з обмеженою відповідальністю «Торгівельно-промислова компанія Соціальне будівництво» про стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю «Торгівельно-промислова компанія «Соціальне будівництво» на користь Фізичної особи-підприємця Височинського Р.А. 157431,23 грн, з яких: 147420,00 грн - основного боргу, 2006,50 грн - 3% річних, 8004,73 грн - втрат від інфляції; стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю «Торгівельно-промислова компанія Соціальне будівництво» на користь Фізичної особи-підприємця Височинського Р.А. судових витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 15000,00 грн.
Рішенням Господарського суду Полтавської області від 07.06.2021 у справі № 917/510/21 позов задоволено частково. 
Стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю «Торговельно-промислова компанія Соціальне будівництво» на користь Фізичної особи-підприємця Височинського Р.А. 147420,00 грн основного боргу, 1995,55 грн - 3% річних, 7437,95 грн - інфляційних, 2352,80 грн - відшкодування витрат з оплати судового збору, 14006,25 грн - відшкодування витрат на професійну правничу допомогу. В іншій частині у позові відмовлено. 
Не погодившись з прийнятим рішенням, Товариство з обмеженою відповідальністю «Торгівельно-промислова компанія Соціальне будівництво» звернулося до Східного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, якою просить скасувати рішення Господарського суду Полтавської області від 07.06.2021 у справі № 917/510/21 повністю та прийняти нове, яким у задоволенні позовних вимог відмовити повністю.
В обґрунтування своєї позиції по справі апелянт посилається на наступне:
- судом першої інстанції не взято до уваги, що наявні в справі товарно-транспортні накладні не мають усіх необхідних реквізитів, передбачених Законом України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні», а дати складання актів наданих послуг не співпадають з датами товарно-транспортних накладних, що ставить під сумнів доведеність належного виконання позивачем своїх зобов`язань за договором на надання послуг №50 від 13.01.2020;
- матеріали справи не містять жодних видаткових накладних та рахунків на оплату послуг, складених позивачем на підставі договору на надання послуг;
- матеріали справи не містять доказів направлення позивачем відповідачу будь-яких рахунків та видаткових накладних, що свідчить про відсутність підстав для прийняття та оплати послуг;
- зважаючи на відсутність видаткових накладних та рахунків, у відповідача відсутні підстави для оплати послуг, а отже відсутнє і прострочення відповідача щодо виконання грошового зобов`язання;
- умовами договору не передбачено жодних положень про застосування до відповідача штрафних санкцій за прострочення строків оплати послуг;
- відповідач не погоджується із розміром витрат на правничу допомогу та зазначає, що написання позову обсягом 6 сторінок (дві з яких це перелік додатків), на який адвокатом було потрачено 9 годин, що пропорційно сумі у розмірі 8437,50 грн не є співмірним зі складністю справи, з огляду на те, що доводи позову містять здебільшого цитування законодавчих положень та умов договору;
- такий вид правової допомоги як усна консультація керівництва клієнта щодо складення процесуальних документів, подачі позовної заяви до Господарського суду Полтавської області, провадження по справі, можливих судових витрат, витрат виконавця необхідних для надання правничої допомоги, на який затрачено 4 години, не відповідає критеріям реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності) та розумності їхнього розміру у розумінні приписів ч.5 ст.129 ГПК України. Відповідний висновок викладених у постанові Верховного Суду від 11.03.2021 у справі №911/2681/19;
- судом першої інстанції при визначенні розміру витрат позивача на професійну правничу допомогу також не враховано, що позовні вимоги задоволені тільки частково;
- судом не встановлено співмірності розміру витрат на оплату послуг адвоката зі складністю справи та виконаних адвокатом робіт, часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт, обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт та ціною позову.
Протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 09.07.2021 сформовано колегію Східного апеляційного господарського суду у складі: Дучал Н.М. - головуючий суддя, судді Россолов В.В., Ільїн О.В.
Ухвалою Східного апеляційного господарського суду від 14.07.2021 апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Торгівельно-промислова компанія Соціальне будівництво» на рішення Господарського суду Полтавської області від 07.06.2021 у справі №917/510/21 залишено без руху. Ухвалено Товариству з обмеженою відповідальністю «Торговельно-промислова компанія Соціальне будівництво», м. Кременчук Полтавської області усунути встановлені при поданні апеляційної скарги недоліки впродовж 10 днів з моменту отримання цієї ухвали, а саме: сплатити судовий збір у сумі 3542,21 грн. та надати Східному апеляційному господарському суду докази сплати судового збору за звернення з апеляційною скаргою; надіслати на адресу Фізичної особи-підприємця Височинського Р.А. копію апеляційної скарги з доданими до неї документами, відповідно до вимог ст.259 Господарського процесуального кодексу України, та надати до Східного апеляційного господарського суду докази надсилання копії апеляційної скарги, листом з описом вкладення. Роз`яснено Товариству з обмеженою відповідальністю «Торговельно-промислова компанія Соціальне будівництво», що при невиконанні вимог даної ухвали, апеляційна скарга вважається неподаною та повертається апелянту.
В строк, наданий судом, від апелянта надійшла заява (вх.№10038 від 30.08.2021) про усунення недоліків апеляційної скарги на виконання вимог ухвали суду від 14.07.2021. Зокрема, апелянтом надано докази сплати судового збору у належному порядку та розмірі та докази надсилання копії апеляційної скарги з додатками.
Відповідно до Протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 02.09.2021 у зв`язку із звільненням у відставку головуючого судді Дучал Н.М. для розгляду справи №917/510/21 визначено колегію суддів у складі: головуючий суддя-доповідач Гетьман Р.А., суддя Терещенко О.І., суддя Шутенко І.А.
Ухвалою Східного апеляційного господарського суду від 06.09.2021 (з урахуванням ухвали про виправлення описки) відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю «Торгівельно-промислова компанія Соціальне будівництво». Встановлено позивачу строк для подання відзиву на апеляційну скаргу протягом 5 днів з дня вручення даної ухвали. Повідомлено учасників справи про можливість участі в судовому засіданні в режимі відеоконференції та про можливість подати будь-які документи у справі на електронну адресу суду, через особистий кабінет в системі «Електронний суд», поштою, факсом або дистанційні засоби зв`язку, вчинити інші процесуальні дії в електронній формі з використанням власного електронного цифрового підпису, прирівняного до власноручного підпису з урахуванням вимог Закону України «Про електронний цифровий підпис» та Закону України «Про електронні довірчі послуги». Призначено справу до розгляду на 12.10.2021. Повідомлено учасників апеляційного провадження про дату, час та місце розгляду справи в судовому засіданні. Доведено до відома учасників апеляційного провадження, що явка їх представників в судове засідання не є обов`язковою.
Від Фізичної особи-підприємця Височинського Руслана Анатолійовича надійшов відзив на апеляційну скаргу (вх.№10925 від 20.09.2021), в якому просить скаргу залишити без задоволення, оскаржуване рішення суду без змін; здійснити розподіл судових витрат за результатами розгляду даної справи.
В обґрунтування своєї позиції по справі посилається на наступне:
- акти наданих послуг підписані самим скаржником без будь-яких зауважень (претензій) по об`єму, якості та строкам виконаних робіт;
- позивач виконав взяті на себе зобов`язання перед скаржником в повному обсязі, а скаржник ухиляється від виконання своїх грошових зобов`язань перед позивачем;
- договором не було передбачено такого способу забезпечення виконання зобов`язання як пеня чи штраф, в той же час суд першої інстанції стягнув зі скаржника лише 3% річних та інфляційні втрати на підставі ст.625 ЦК України, що не суперечить діючому законодавству;
- гонорар, який був сплачений позивачем за представництво інтересів в суді  першої інстанції був фіксованим, а не розраховувався погодинно;
- позиція апелянта фактично зводиться до критики первинних документів, наданих позивачем до суду першої інстанції на підтвердження витрат на професійну правничу допомогу; однак така позиція скаржника є необґрунтованою, адже саме винні дії відповідача змусили звернутися позивача до суду з даним позовом. 
Також у відзиві представник позивача просить про участь у судовому засіданні в режимі відеоконференції через програмне забезпечення «EasyCon» поза межами приміщення суду з використанням власних технічних засобів.
Ухвалою Східного апеляційного господарського суду від 21.09.2021 задоволено заяву ФОП Височинського Р.А. про участь його представника – адвоката Глазкова А.С. у судовому засіданні Східного апеляційного господарського суду з розгляду справи №917/510/21, яке відбудеться 12.10.2021 об 11:30 год., у залі судового засідання №132 у режимі відеоконференції поза межами приміщення суду за допомогою програмного забезпечення «EаsyCon», з використанням власних технічних засобів представника, який подав вказану заяву. Ухвалено судове засідання у справі №917/510/21, яке відбудеться 12.10.2021 об 11:30, провести за участю представника ФОП Височинського Р.А. – адвоката Глазкова А.С. у режимі відеоконференції поза межами приміщення суду за допомогою програмного забезпечення «EаsyCon», з використанням власних технічних засобів вказаного представника.
В судове засідання Східного апеляційного господарського суду 12.10.2021 представник апелянта – не з`явився, про причини неявки суд не сповістив, про розгляд справи був повідомлений належним чином, що підтверджується наявним рекомендованим повідомленням про вручення ухвали суду про оголошення перерви у справі (представник відповідача отримав ухвалу суду про відкриття провадження у справі – 10.09.2021, а ухвалу про виправлення описки – 21.09.2021, тобто завчасно).
Відповідно до ч.11 ст.270 ГПК України неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи. 
Враховуючи те, що судом апеляційної інстанції створено всі необхідні умови для встановлення фактичних обставин справи і правильного застосування законодавства, вжито заходи для належного повідомлення сторін про час та місце розгляду справи, враховуючи, що участь в засіданні суду є правом, а не обов`язком учасника справи, судова колегія дійшла висновку про можливість розгляду апеляційної скарги в даному судовому засіданні.
В судовому засіданні представник позивача проти вимог скарги заперечував, просив оскаржуване рішення суду залишити без змін.
Дослідивши матеріали справи, а також викладені у апеляційній скарзі та відзиві на неї доводи сторін, заслухавши пояснення представника позивача, перевіривши правильність застосування господарським судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, а також повноту встановлення обставин справи та відповідність їх наданим доказам, та розглянувши справу в порядку статті 269 Господарського процесуального кодексу України, колегія суддів встановила наступні обставини.
Фізична особа-підприємець Височинський Руслан  Анатолійович (далі – позивач, виконавець) та Товариство з обмеженою відповідальністю «Торгівельно-промислова компанія Соціальне будівництво»  (далі – відповідач, замовник) уклали договір на надання послуг  № 50 від 13.01.2020 (далі – Договір); (а.с.14).
Відповідно до розділу 1 Договору відповідач (замовник) доручає, а позивач (виконавець) бере на себе зобов`язання надати послуги. 
Згідно із п. 1.1 Договору загальна вартість послуг за договором обумовлюється сумами, зазначеними у актах виконаних робіт, товарно-транспортних накладних, видаткових накладних документах.
Згідно із п. 4.1 Договору роботи вважаються виконаними виконавцем і прийнятими замовником у разі підписання обома сторонами акту здачі-приймання виконаних робіт.
На виконання Договору позивачем було надано, а відповідачем прийнято послуги екскаватора навантажувача на загальну суму 196020,00 грн. Це підтверджується актами наданих послуг №265 від 12.09.2020 на суму 23760,00 грн, №269 від 19.09.2020 на суму 41580,00 грн, №275 від 26.09.2020 на суму 41580,00 грн, №281 від 29.09.2020 на суму 15840,00 грн, №284 від 04.10.2020 на суму 14520,00 грн, №290 від 09.10.2020 на суму 34980,00 грн, №306 від 26.10.2020  на суму 23760,00 грн (а.с.15, 17, 19, 22, 24, 26, 28). Ці акти підписані відповідачем без зауважень та посвідчені печаткою.
Факт надання послуг підтверджується також товарно-транспортними накладними №608892 від 04.09.2020, №608923 від 04.09.2020, №608847 від 21.09.2020, №706231 від 26.09.2020, №706237 від 28.09.2020, №706245 від 04.10.2020, №706249 від 05.10.2020, №707166 від 26.10.2020, №707153 від 22.10.2020 (а.с.16, 18, 20, 21, 23, 25, 27, 29-30). Позивач також виписав відповідні податкові накладні №267 від 12.09.2020, №273 від 19.09.2020, №279 від 26.09.2020, №284 від 29.09.2020, №289 від 04.10.2020, №295 від 09.10.2020, №308 від 26.10.2020 (а.с.31-44).
Пунктом 2.3 Договору встановлені умови оплати: 100% перерахування коштів здійснюється після підписання акту здачі-приймання виконаних робіт в 15-ти денний термін.
Відповідач оплатив позивачу надані послуги частково, на загальну суму 48 600,00 грн, що підтверджується платіжними дорученнями № 30 від 15.09.2020 на суму 23760,00 грн, №134 від 08.10.2020 на суму 15840,00 грн, №63 від 06.11.2020 на суму 9000,00 грн (а.с.45-47).          
Відповідач не оплатив вартість послуг на суму 147420,00 грн.
Позивач направив відповідачу вимогу за вих.№ 2 від 22.02.2021 про сплату заборгованості (а.с.48). Це підтверджується описом вкладення у лист від 22.02.2021 та поштовою накладною AT «Укрпошта» від 22.02.2021 трек номер 2500906092182 (а.с.49). За даними офіційного сайту AT «Укрпошта» відправлення за трек номером 2500906092182 відповідач отримав 02.03.2021. Ця інформація є загально доступною. 
Оскільки відповідач борг не сплатив, позивач звернувся з цим позовом  до суду.
Суд першої інстанції дійшов висновку про наявність підстав для задоволення позовних вимог в частині стягнення заборгованості в сумі 147420,00 грн. При цьому суд вирішив, що позовні вимоги щодо стягнення 3% річних та інфляційних втрат підлягають задоволенню частково, а саме в сумі 1995,55 грн та 7437,95 грн відповідно. Також суд дійшов висновку про покладення витрат на професійну допомогу у розмірі 14006,25 грн на відповідача.

Колегія суддів, переглядаючи справу в межах доводів та вимог апеляційної скарги, погоджується з такими висновками суду першої інстанції, з огляду на наступне.
Згідно з пунктом 1 частини 2 статті 11 ЦК України, підставами виникнення цивільних прав та обов`язків є, зокрема, договори та інші правочини.
Згідно з ч. 1 ст. 14 ЦК України, цивільні обов`язки виконуються у межах встановлених договором або актом цивільного законодавства.
Згідно ст. 509 ЦК України, ст. 173 Господарського кодексу України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.
Статтями 525, 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.
Відповідно до статті 193 ГК України, суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. Не допускається одностороння відмова від виконання зобов`язань, крім випадків, передбачених законом, а також відмова від виконання або відстрочка виконання з мотиву, що зобов`язання другої сторони за іншим договором не було виконано належним чином.
Відповідно до статті 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами.
Нормами частини першої статті 628 ЦК України передбачено, що зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.
Відповідно до вимог статті 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї зі сторін має бути досягнуто згоди.
Згідно із ч.1 ст.901 ЦК України за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов`язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов`язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором.
Згідно із ч.1 ст.903 ЦК України якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобов`язаний оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки та в порядку, що встановлені договором.
Розділом 2 договору на надання послуг №50 від 13.01.2020 визначено порядок передання і прийняття послуг. Зокрема, п.2.3. визначає умови оплати, а саме визначено, що 100% перерахування коштів здійснюється після підписання акту здачі приймання виконаних робіт в 15-денний термін. 
В матеріалах справи наявні акти наданих послуг на загальну суму 196020,00 грн, а саме: № 265 від 12.09.2020 на суму 23760,00 грн, № 269 від 19.09.2020 на суму 41580,00 грн, № 275 від 26.09.2020 на суму 41580,00 грн, № 281 від 29.09.2020 на суму 15840,00 грн, № 284 від 04.10.2020 на суму 14520,00 грн, № 290 від 09.10.2020 на суму 34980,00 грн, № 306 від 26.10.2020  на суму 23760,00 грн (а.с.15, 17, 19, 22, 24, 26, 28). Ці акти підписані відповідачем без зауважень та посвідчені печаткою.
Таким чином, підписавши вказані акти наданих послуг відповідач підтвердив фактичне отримання послуг за договором від позивача на суму 196020,00 грн.
З огляду на вказане помилковими є твердження апелянта про те, що строк оплати з договором ще не настав. 
Також, факт надання послуг додатково підтверджується товарно-транспортними накладними № 608892 від 04.09.2020, № 608923 від 04.09.2020, № 608847 від 21.09.2020, № 706231 від 26.09.2020, № 706237 від 28.09.2020, № 706245 від 04.10.2020, № 706249 від 05.10.2020, № 707166 від 26.10.2020, № 707153 від 22.10.2020 (а.с.16, 18, 20, 21, 23, 25, 27, 29-30). Позивач також виписав відповідні  податкові накладні № 267 від 12.09.2020, № 273 від 19.09.2020, № 279 від 26.09.2020, № 284 від 29.09.2020, № 289 від 04.10.2020, № 295 від 09.10.2020, № 308 від 26.10.2020 (а.с.31-44).
Відповідно до частин першої та другої ст. 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» від 16.07.1999 №996-XIV (зі змінами та доповненнями) підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи. Первинні та зведені облікові документи можуть бути складені у паперовій або в електронній формі та повинні мати такі обов`язкові реквізити, якщо інше не передбачено окремими законодавчими актами України: назву документа (форми); дату складання; назву підприємства, від імені якого складено документ; зміст та обсяг господарської операції, одиницю виміру господарської операції; посади осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення; особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції.
Неістотні недоліки в документах, що містять відомості про господарську операцію, не є підставою для невизнання господарської операції, за умови, що такі недоліки не перешкоджають можливості ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції, та містять відомості про дату складання документа, назву підприємства, від імені якого складено документ, зміст та обсяг господарської операції тощо. 
Крім того, як вже було зазначено вище, підставою для 100% оплати є підписані акти наданих послуг, а отже наявність останніх вже є самостійною підставою для проведення оплати. 
Також, судова колегія зазначає, що чинне законодавство не містить вимоги про необхідність складання товарно-транспортних накладних та актів наданих послуг в один день. 
З огляду на відсутність в матеріалах справи доказів протилежного, відповідач отримав від позивача послуги на суму 196020,00 грн без будь-яких заперечень та зауважень, а тому, враховуючи положення статті 692 Цивільного кодексу України та п.2.3., відповідач зобов`язаний оплатити товар після його прийняття в 15-денний термін.
Як вбачається з матеріалів справи, відповідач оплатив позивачу надані послуги частково, на загальну суму 48600,00 грн, що підтверджується платіжними дорученнями №30 від 15.09.2020 на суму 23760,00 грн, №134 від 08.10.2020 на суму 15840,00 грн, №63 від 06.11.2020 на суму 9000,00 грн (а.с.45-47). Відповідач не оплатив вартість послуг на суму 147420,00 грн.
Відповідно до частини 2 ст.614 ЦК України відсутність своєї вини доводить особа, яка порушила зобов`язання. Відповідно до частин 3 та 4 ст. 13 ГПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій.
За таких обставин обов`язок доведення факту належної оплати за отримані послуги закон покладає на замовника
Відповідач не надав суду належні докази, які свідчать про виконання ним своїх зобов`язань та про відсутність заборгованості перед кредитором за договірними зобов`язаннями у заявленій позивачем сумі.
Крім того, як вже було зазначено вище, позивач звернувся до відповідача з претензією про сплату про сплату заборгованості (а.с.48). Це підтверджується описом вкладення у лист від 22.02.2021 та поштовою накладною AT «Укрпошта» від 22.02.2021 трек номер 2500906092182 (а.с.49). За даними офіційного сайту AT «Укрпошта» відправлення за трек номером 2500906092182 відповідач отримав  02.03.2021.
Відповідно до ч.2. ст.530 Цивільного кодексу України якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку не встановлений або визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Боржник повинен виконати такий обов`язок у семиденний строк від дня пред`явлення вимоги, якщо обов`язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства.
За таких обставин, колегія суддів вважає підтвердженим матеріалами справи факт настання строку виконання відповідачем своїх обов`язків за договором.
З огляду на викладене вище, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції та вважає, що відповідачем дійсно були порушені норми та приписи чинного законодавства в частині своєчасності оплати за надані послуги за договором №50 від 13.01.2020 на суму 147420,00 грн, тому позов в частині стягнення основної заборгованості підлягає задоволенню в повному обсязі.

Стосовно стягнення 3% річних та інфляційних втрат, колегія суддів зазначає наступне. 
Положеннями статті 611 ЦК України передбачено, що в разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.
Зокрема, статтею 625 ЦК України врегульовано правові наслідки порушення грошового зобов`язання. Згідно з наведеною нормою боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також 3% річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.
Формулювання статті 625 ЦК України, коли нарахування процентів тісно пов`язується із застосуванням індексу інфляції, орієнтує на компенсаційний, а не штрафний характер відповідних процентів, а тому 3% річних не визнаються неустойкою у розумінні положень статті 549 ЦК України і статті 230 Господарського кодексу України. У зв`язку з чим відповідні посилання апелянта на те, що заявлені вимоги позивача стосуються стягнення штрафних санкцій – є помилковими.
Таким чином, за змістом наведеної норми закону інфляційні втрати, нараховані на суму боргу, та 3% річних входять до складу грошового зобов`язання і вважаються особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки вони є способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні кредитору матеріальних втрат від знецінення коштів внаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними коштами, що належать до сплати кредиторові.
Тобто, стягнення 3% річних та інфляційних втрат може бути здійснено в силу закону (статті 625 ЦК України) без відповідного зазначення в договорі. 
Колегія суддів, за результатами перерахунку розміру 3% річних, інфляційних втрат з використанням калькулятору підрахунку заборгованості та штрафних санкцій «Ліга.Еліт 9.1.3», встановила, що суд першої інстанції правомірно вирішив стягнути з відповідача 3% річних у розмірі 1995,55 грн та 7437,95 грн інфляційних втрат. 

Стосовно стягнення витрат на професійну правничу допомогу, колегія суддів зазначає наступне.
Частиною восьмою статті 129 ГПК України передбачено, що розмір судових витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду, за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву.
Статтею 16 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що учасники справи мають право користуватися правничою допомогою. Представництво у суді, як вид правничої допомоги, здійснюється виключно адвокатом (професійна правнича допомога), крім випадків, встановлених законом.
Згідно з частиною 1 та пунктом 1 частини 3 статті 123 Господарського процесуального кодексу України судові витрати складаються із судового збору та витрат пов`язаних з розглядом справи, до яких належать в тому числі витрати на професійну правничу допомогу.
Відповідно до частин 1, 2, 3 статті 126 Господарського процесуального кодексу України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.
За результатами розгляду справи витрати на професійну правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами.
Для цілей розподілу судових витрат:
1) розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу професійну правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката, визначається згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;
2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.
Для визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.
Згідно із статтею 30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.
В підтвердження факту понесення судових витрат на професійну правничу допомогу адвоката позивач суду надав:
- договір № 74 від 16.09.2020 про надання професійної правничої (правової) допомоги, укладений між позивачем (клієнтом) та Адвокатським бюро «Глазков та Партнери»  (а.с.51); 
- ордер серія ВА № 1007543 на надання правової допомоги від 01.04.2021, на право адвоката Глазкова А. С. представляти інтереси позивача у Господарському суді Полтавської області (а.с.53);
- рахунок-фактуру № 1 від 24.03.2021 на оплату винагороди (гонорару) у розмірі 15000,00 грн (а.с.54);
- акт наданих послуг №1 від 01.04.2021 по договору №74 про надання професійної правничої (правової) допомоги від 16.09.2020 (а.с.55);
- платіжне доручення №410 від 24.03.2021 про сплату позивачем 15000,00 грн винагороди (гонорару) на користь Адвокатського бюро «Глазков та Партнери»  (а.с.56).  
За умовами п.1.1 договору №74 від 16.09.2020 про надання професійної правничої (правової) допомоги, укладеному між позивачем (клієнтом) та Адвокатським бюро «Глазков та Партнери» (виконавцем), виконавець за дорученням клієнта зобов`язується надати йому професійну правничу (правову) допомогу, відповідно до умов даного Договору, а клієнт в свою чергу зобов`язується сплатити (внести) виконавцю гонорар.
Згідно із п.1.3 договору №74 професійна правнича (правова) допомога за умовами даного договору надається безпосередньо виконавцем, в особі керуючого (керівника) або іншого адвоката призначеного виконавцем на власний розсуд.
Згідно із п.3.1 договору №74 розмір гонорару та порядок його внесення погоджується між сторонами окремо та викладається в додатковій угоді до даного договору або безпосередньо в акті наданих послуг та/або рахунку-фактурі.
Вирішуючи питання про розподіл витрат, пов`язаних з наданням правничої допомоги адвокатом, суд враховує, що розмір гонорару визначається за погодженням адвоката з клієнтом. Суд не має право втручатися у правовідносини адвоката та його клієнта.
Водночас, для включення всієї суми гонорару та фактичних витрат у відшкодування за рахунок відповідача має бути встановлено, що такі витрати були необхідними, а розмір є розумний, виправданий, що передбачено у ст.126 ГПК України та у ст.30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність». Тобто, суд зобов`язаний оцінити рівень адвокатських витрат, що мають бути присуджені з урахуванням того, чи були такі витрати понесені фактично, але й також - чи була їх сума обґрунтованою.
Суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої відбулося рішення, всі його витрати на адвоката, якщо, керуючись принципами справедливості, пропорційності та верховенством права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, зважаючи на складність справи, витрачений адвокатом час, та неспіврозмірним у порівнянні з ринковими цінами адвокатських послуг.
Згідно ст.15 ГПК України, суд визначає в межах, встановлених цим Кодексом, порядок здійснення провадження у справі відповідно до принципу пропорційності, враховуючи: завдання господарського судочинства; забезпечення розумного балансу між приватними й публічними інтересами; особливості предмета спору; ціну позову; складність справи; значення розгляду справи для сторін, час, необхідний для вчинення тих чи інших дій, розмір судових витрат, пов`язаних із відповідними процесуальними діями, тощо.
Таким чином, при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи. Колегія суддів зазначає, що матеріали справи містять детальні погодинні розрахунки витрат за надані послуги.
Відповідно до акту наданих послуг №1 від 01.04.2021 по договору №74 сторони включили такі види послуг:
1) проведено правовий аналіз справи за зверненням клієнта, робота з договором та первинними документами, проведено попередню усну консультацію та надано перелік можливих заходів для стягнення основної суми боргу та штрафних санкцій з боржника. Проведено консультацію керівництва клієнта щодо складення процесуальних документів, подачі позовної заяви до Господарського суду Полтавської області, провадження по справі, можливих судових витрат, витрат виконавця необхідних для надання правничої допомоги – 4 години;
2) складено позовну заяву за предметом позову з проведенням аналізу та застосування відповідних правових норм (їх вивчення та можливість застосування). Підготовлено всі копії додатків до позовної заяви. Вивчення та узагальнення судової практики судів касаційних інстанцій, суду до якого подається відповідний позов по даній категорії справ. Складено арифметичні розрахунки, проведено нарахування 3% річних та втрат від інфляції  – 9 годин;
3) направлення поштою матеріалів та позовної заяви від імені клієнта на адресу відповідача та до Господарського суду Полтавської області – 2 години;
4) представництво виконавцем інтересів клієнта в Господарському суді Полтавської області – 1 година.
5) всього витрачено часу 16 годин, з яких 1 година участь судових засіданнях; загальна вартість послуг – 15000,00 грн.
Як вбачається із матеріалів справи, адвокатом Глазковим А.С. було підготовлено позовну заяву про стягнення заборгованості, в тому числі складено арифметичні розрахунки, подано заяву до суду з урахуванням приписів ГПК України та направлено її копію разом з додатками на адресу відповідача.
Разом з тим, з наданого позивачем акту наданих послуг від 01.04.2021 до договору про надання професійної правничої (правової) допомоги від 16.09.2020 вбачається, що адвокатом визначено участь в одному судовому засіданні в Господарському суді Полтавської області тривалістю – 1 година. Разом із тим, як встановлено судом, по справі №917/510/21 не було призначено судових засідань, у зв`язку з чим суд першої інстанції правомірно встановив відсутність підстав віднесення цих витрат до відшкодування відповідачем.
В п.5 акту наданих послуг №1 від 01.04.2021 по договору №74 про надання професійної правничої (правової) допомоги від 16.09.2020 зазначено, що всього витрачено часу 16 годин, з яких 1 година участь судових засіданнях; загальна вартість послуг – 15000,00 грн. Таким чином, вартість однієї години надання послуг становить 937,50 грн  (із розрахунку: 15000,00 грн : 16 год = 937,50 грн за год).
Тобто, позивачем доведено факт виконання адвокатом послуг правничої допомоги, передбачених договором на суму: 15000,00-937,50 грн = 14062,50 грн.
Крім того, колегія суддів зазначає, що позов у цій справі підлягає задоволенню частково, з 157431,23 грн (100%), які просив позивач, задоволенню підлягають – 156853,50 грн (99,6%).
З огляду на викладене, сума витрат на правничу допомогу, підлягає відшкодуванню пропорційно розміру задоволених позовних вимог по формулі: 14062,50 грн = 100%, тоді як 99,6% = 14006,25 грн. Вказаний розмір й було зазначено судом першої інстанції. Отже, спростовуються доводи апелянта про те, що судом першої інстанції при визначенні розміру витрат позивача на професійну правничу допомогу не враховано, що позовні вимоги задоволені тільки частково.
Зважаючи на те, що позивачем підтверджено витрати на професійну правничу допомогу на підставі договору, а також співмірність розміру витрат з наданими послугами, враховуючи часткове задоволення позовних вимог, місцевий господарський суд дійшов правомірного висновку, що у відповідності до ст.129 Господарського процесуального кодексу України, витрати позивача на правову допомогу у розмірі 14006,25 грн. слід покласти на відповідача.

Щодо посилань апелянта на позицію Верховного Суду, викладену в постанові від 11.03.2021 у справі №911/2681/19, колегія суддів зазначає наступне.
Відповідно до ч. 4 ст. 236 ГПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
Аналогічні за змістом положення містяться у ч. 6 ст. 13 Закону України «Про судоустрій та статус суддів».
У рішенні у справі «Тудор проти Румунії» Європейський суд з прав людини вказав, що роль найвищої судової інстанції кожної держави полягає в тому, щоб вирішувати суперечності у судовій практиці. Європейський суд з прав людини дає чітку відповідь: забезпечення єдності судової практики — завдання найвищої судової установи кожної держави. І не тільки Європейський суд з прав людини, а й інші органи Ради Європи відводять саме найвищій судовій установі в державі таку важливу роль.
Однак тлумачення правової норми судом у процесі вирішення спору з метою застосування закону до конкретних правовідносин, які виникли між сторонами, — одночасно і процесуальне право, і обов`язок суду. Жоден суд не може ухвалити рішення, не витлумачивши норму закону, яку він застосовує.
Разом із тим суддівський розсуд — необхідна складова незалежності суду. Знаходячись поза межами прецедентної судової системи, суд проявляє свій розсуд у тому, що вирішує спір, ґрунтуючись виключно на статутному праві, самостійно даючи йому тлумачення, виходячи зі змісту, значення конкретного закону, галузі права і законодавства в цілому у рамках індивідуальних особливостей обставин конкретної справи, що розглядається.
Таким чином, при врахуванні правових висновків Верховного Суду мають враховуватися індивідуальні особливості обставин даної справи та конкретних доказів з урахуванням принципу правової визначеності та верховенства права. Зокрема, колегія суддів зазначає, що умови договорів про надання правової допомоги та перелік наданих послуг, як і обставини спору, досліджувані заяви про стягнення судових витрат не є тотожними, а отже колегія суддів виходить першочергово з обставин у даній справі.

Отже, доводи апеляційної скарги зводяться безпосередньо до переоцінки фактичних даних, які вже були вірно оцінені судом першої інстанції, а також є такими, що спростовані викладеними вище висновками суду апеляційної інстанції, не відповідають матеріалам справи, суперечать чинному законодавству та, відповідно, не впливають на правомірність прийнятого судом першої інстанції рішення.
Ураховуючи викладене колегія суддів вважає, що місцевий господарський суд, приймаючи оскаржуване судове рішення, повністю дослідив обставини, які мають значення для справи, правильно застосував норми матеріального та процесуального права, а тому підстави для скасування або зміни вказаного рішення відсутні.
З огляду на викладене, колегія суддів Східного апеляційного господарського суду дійшла висновку про відмову в задоволенні апеляційних вимог.
Ураховуючи те, що суд дійшов висновку про відмову у задоволенні апеляційної скарги, витрати по сплаті судового збору за звернення з апеляційною скаргою покладаються на апелянта відповідно до положень статті 129 ГПК України.
Керуючись статтями 129, 269, п.1, ч.1 ст.275, 276, 282, 284 Господарського процесуального кодексу України, Східний апеляційний господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Торгівельно-промислова компанія Соціальне будівництво» залишити без задоволення.
Рішення Господарського суду Полтавської області від 07.06.2021 у справі №917/510/21 залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття. Порядок і строки оскарження передбачено ст.ст.286 - 289 Господарського процесуального кодексу України.

Повний текст постанови складено 13.10.2021.

Головуючий суддя                                                                    Р.А. Гетьман

Суддя                                                                                           О.І. Терещенко  

Суддя                                                                                           І.А. Шутенко