ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/8042/21 Справа № 195/2141/20 	  	Головуючий у першій інстанції: Омеко М. В. Суддя-доповідач: Красвітна  Т. П.	

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
16 листопада 2021 року колегія суддів Судової палати з розгляду цивільних справ Дніпровського апеляційного суду у складі:
головуючого –                        Красвітної Т.П., 
суддів:                                Свистунової О.В., Єлізаренко І.А.,
при секретарі                        Слуцькій О.В.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпро цивільну справу по апеляційній скарзі представника ОСОБА_1 - ОСОБА_2 на рішення Томаківського районного суду Дніпропетровської області від 18 червня 2021 року по справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_1 про визнання недійсним договору оренди землі, – 

ВСТАНОВИЛА:

У грудні 2020 року ОСОБА_3 звернулась до суду з даним позовом, посилаючись на те, що 15 грудня 2020 року ОСОБА_4 склав заповіт, яким заповідав ОСОБА_3 належну йому на праві приватної власності земельну ділянку площею 6.250 га, розташовану на території Мирівської сільської ради Томаківського району Дніпропетровської області. 07 вересня 2011 року ОСОБА_4 видав довіреність №1444, якою надав права представляти його інтереси з питань одержання Державного акту на належну йому земельну ділянку громадянам: ОСОБА_1 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 . 08 грудня 2020 року дія довіреності №1444 від 07.09.2011 року припинена, про що свідчить Витяг про реєстрацію в Єдиному реєстрі довіреностей. Однак, до припинення вказаної довіреності, 20 листопада 2020 року ОСОБА_5 , діючи від імені власника земельної ділянки ОСОБА_4 по довіреності №1444 від 07.09.2011 року, та орендар ФОП ОСОБА_1 уклали договір оренди земельної ділянки площею 6,250 га (кадастровий номер 1225485500:01:005:0462) для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, що розташована на території Мирівської сільської ради Томаківського району Дніпропетровської області. Вказаний договір було укладено строком на 49 років (пункт 8 договору). Договір оренди землі без кадастрового номеру є недійсним, тому ОСОБА_5 звернувся 28 листопада 2020 року за одержанням кадастрового номеру і одержав його 03.12.2020 року. Позивач вважає, що договір оренди землі від 20 листопада 2020 року є недійсним, так як у самому договорі відсутні дані про кадастровий номер, адже фактично кадастровий номер 1225485500:01:005:0462 був наданий 03 грудня 2020 року. Тому позивач просила визнати недійсним договір оренди землі від 20 листопада 2020 року між орендодавцем ОСОБА_5 та орендарем ОСОБА_1 ; скасувати Державну реєстрацію договору оренди землі, яка здійсненна 09.12.2020 року відповідно до витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію іншого речового права.
Рішенням Томаківського районного суду Дніпропетровської області від 18 червня 2021 року позовні вимоги задоволено. Визнано недійсним договір оренди землі від 20 листопада 2020 року, між орендодавцем ОСОБА_5 та орендарем ОСОБА_1 . Вирішено також скасувати державну реєстрацію названого договору оренди землі, яка здійснена 09.12.2020 року відповідно до витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію іншого речового права. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 судові витрати в розмірі 840,00 грн.
В апеляційній скарзі представник ОСОБА_1 - ОСОБА_2 , посилаючись на неповне з`ясування обставин справи, що мають значення для справи, невідповідність висновків суду фактичним обставинам справи, порушення норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права, ставить питання про скасування оскаржуваного рішення та ухвалення нового судового рішення про відмову в задоволенні позовних вимог. 
Розглянувши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та заявлених позовних вимог, колегія суддів дійшла висновку про наявність підстав для задоволення апеляційної скарги, скасування оскаржуваного рішення з ухваленням нового судового рішення про відмову в задоволенні позовних вимог, виходячи з наступного.
Встановлено судом та стверджується зібраними у справі доказами, що  ОСОБА_4  є власником земельної ділянки площею 6,250 га для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, яка розташована на території Мирівської сільської ради Томаківського району Дніпропетровської області, відповідно до державного акту серія ІІІ-ДП №072385, виданого 15.03.2001 року на підставі рішення 9 сесії ХХІІІ скликання Мирівської сільської ради від 17.05.2000 року (а.с. 14). 
07 вересня 2011 року ОСОБА_4 видав довіреність, що посвідчена приватним нотаріусом Томаківського районного нотаріального округу Дніпропетровської області Корнієнко Ю.В. за реєстровим номером №1444, відповідно до якої уповноважив ОСОБА_1 , ОСОБА_5 та ОСОБА_6 бути його представником з усіма необхідними повноваженнями в усіх державних та комерційних установах, в тому числі в відділі земельних ресурсів з питання одержання на його ім`я Державного акту на право приватної власності на земельну ділянку або його дублікату на земельну ділянку площею 6,250 га, яка розташована Мирівської сільської ради Томаківського району Дніпропетровської області, та управління та користування вищевказаною земельною ділянкою (а.с. 15-16). 
Вказана вище довіреність від 07 вересня 2011 року №1444 була видана на десять років та дійсна до 07.09.2021року з правом передачі повноважень іншим особам (а.с. 15-16). 
20 листопада 2020 року власник земельної ділянки  ОСОБА_4 (орендодавець), в інтересах якого діяв ОСОБА_5 по довіреності №1444 від 07.09.2011 року, та ФОП ОСОБА_1  (орендар) уклали договір оренди земельної ділянки площею 6,250 га (кадастровий номер 1225485500:01:005:0462) для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, що розташована на території Мирівської сільської ради Томаківського району Дніпропетровської області (а.с. 18-20). 
Вказаний вище договір оренди було укладено строком на 49 років (пункт 8 договору). 
08 грудня 2020 року дія довіреності №1444 від 07.09.2011 року припинена, що підтверджується Витягом про реєстрацію в Єдиному реєстрі довіреностей №43422077 на підставі заяви ОСОБА_4 . 
Право оренди земельної ділянки площею 6,250 га (кадастровий номер 1225485500:01:005:0462) для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, яка розташована на території Мирівської сільської ради Томаківського району Дніпропетровської області, згідно договору оренди від 20 листопада 2020 року було зареєстровано 09 грудня 2020 року в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, що підтверджується витягом з вказаного реєстру №236167225 від 09.12.2020 року (а.с. 22). 
Також встановлено, що ОСОБА_4 15.12.2020 року склав заповіт, який посвідчений приватним нотаріусом Марганецького міського нотаріального округу Дніпропетровської області Кучугурним М.А. за реєстровим номером 715, за змістом якого ОСОБА_4 на випадок своєї смерті заповів належну йому земельну ділянку площею 6,250 га для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, розташовану на території Мирівської сільської ради Томаківського району Дніпропетровської області позивачу ОСОБА_3 (а.с. 13). 
Статтею 13 Закону України «Про оренду землі» визначено, що договір оренди землі - це договір, за яким орендодавець зобов`язаний за плату передати орендареві земельну ділянку у володіння і користування на певний строк, а орендар зобов`язаний використовувати земельну ділянку відповідно до умов договору та вимог земельного законодавства.
Право оренди земельної ділянки - це засноване на договорі строкове платне володіння і користування земельною ділянкою, необхідною орендареві для провадження підприємницької та іншої діяльності (ст.93 ЗК України).
Згідно зі ст.14 Закону України «Про оренду землі» договір оренди землі укладається у письмовій формі і за бажанням однієї із сторін може бути посвідчений нотаріально.
Відповідно до ч.4 ст.124, ст.125 ЗК України передача в оренду земельних ділянок, що перебувають у власності громадян і юридичних осіб, здійснюється за договором оренди між власником земельної ділянки і орендарем. Право власності на земельну ділянку, а також право постійного користування та право оренди земельної ділянки виникають з моменту державної реєстрації цих прав.
Відповідно до ст.35 Закону України «Про оренду землі» спори, пов`язані з орендою землі, вирішуються у судовому порядку.
Відповідно до ч.1 та ч.3 ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин). 
Відповідно до ст.203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом та має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.
Статтею 204 ЦК України передбачено, що Правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.
Таким чином законодавством встановлено презумпцію правомірності правочину, тобто укладений правочин є дійсним якщо він не визнаний недійсним судом, або його недійсність не встановлена законом.
Відповідно до ч. 1 ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання стороною (сторонами) вимог, які встановлені ст. 203 ЦК України, саме на момент вчинення правочину.
Відповідно до положень ст. ст. 6, 627 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.
Згідно ст. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.
Разом з тим, частиною 1 статті 319 ЦК України встановлено, що власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. 
Суб`єктами права приватної власності є фізичні та юридичні особи (частина 1 статті 325 ЦК України). 
За змістом ч. 2 ст. 1, ч. 1 ст. 78 Земельного Кодексу України, право власності на землю гарантується. Право власності на землю - це право володіти, користуватися і розпоряджатися земельними ділянками. 
Як встановлено судом, власником земельної ділянки площею 6,250 га для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, яка розташована на території Мирівської сільської ради Томаківського району Дніпропетровської області, є  ОСОБА_4 . 
За положеннями частини 1 статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. 
Виходячи з викладеного, надавши належної оцінки представленим у справі доказам, у їх сукупності; встановивши, що власником земельної ділянки площею 6,250 га (кадастровий номер 1225485500:01:005:0462) є  ОСОБА_4 , який також є стороною оспорюваного договору оренди від 20 листопада 2020 року (орендодавцем); приймаючи до уваги, що згідно змісту позовної заяви позивачем зазначено ОСОБА_3 ; за позовом останньої відкрито провадження у справі та ухвалено судове рішення про задоволення її позову, - колегія дійшла висновку про наявність підстав для скасування оскаржуваного рішення та відмову в задоволенні позовних вимог ОСОБА_3 , адже вона не є власником вказаної земельної ділянки та не є стороною оспорюваного договору оренди, а тому порушення її прав у даній справі не встановлено. 
Посилання у позовній заяві на наявність складеного на ім`я позивача заповіту від 15.12.2020 року, за змістом якого ОСОБА_4 на випадок своєї смерті заповів належну йому земельну ділянку площею 6,250 га, не свідчить про прийняття позивачем спадщини та перехід права власності на земельну ділянку до ОСОБА_3 . Доказів факту смерті ОСОБА_4 суду також не надано, клопотань про витребування відповідних доказів судом не заявлено, що підтверджується матеріалами справи.
Наявність у справі копії довіреності від 25.11.2020 року ОСОБА_4 , якою він, зокрема, уповноважив ОСОБА_3 бути його представником з усіма необхідними повноваженнями, представляти його інтереси , як власника земельної ділянки площею 6.250 га, розташованої на території Мирівської сільської ради, - не спростовує наведених вище висновків про те, що ОСОБА_3 є неналежним позивачем, оскільки не являється власником земельної ділянки та стороною оспорюваного договору оренди (а.с. 12). 
Безпідставним та необгрунтованим є висновок місцевого суду про визнання недійсним договору оренди землі від 20 листопада 2020 року, укладеного між орендодавцем ОСОБА_5 та орендарем ОСОБА_1 , оскільки до матеріалів справи долучено копію договору оренди від 20 листопада 2020 року, який укладено між   орендодавцем  ОСОБА_4    та орендарем ФОП ОСОБА_1    (а.с. 18-20). 
Більше того, згідно ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.
Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності (ч. 3 ст. 13 ЦПК України).
Суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. В суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції (ч.1 та ч. 6 ст. 367 ЦПК України).
Згідно ст. 48 ЦПК України, сторонами в цивільному процесі є позивач і відповідач. Позивачем і відповідачем можуть бути фізичні і юридичні особи, а також держава.
Зі змісту положень ст. 48 ЦПК України вбачається, що відповідачем є особа, яка має безпосередній зв`язок зі спірними матеріальними правовідносинами та, на думку позивача, порушила, не визнала або оспорила його права, свободи чи інтереси. 
Відповідно до ст. 51 ЦПК України суд першої інстанції має право за клопотанням позивача до закінчення підготовчого провадження, а у разі розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження - до початку першого судового засідання залучити до участі у ній співвідповідача.
Якщо позов подано не до тієї особи, яка повинна відповідати за позовом, суд до закінчення підготовчого провадження, а у разі розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження - до початку першого судового засідання за клопотанням позивача замінює первісного відповідача належним відповідачем, не закриваючи провадження у справі.
Після спливу строків, зазначених у ч.ч. 1, 2 цієї статті, суд може залучити до участі у справі співвідповідача або замінює первісного відповідача належним відповідачем виключно у разі, якщо позивач доведе, що не знав та не міг знати до подання позову у справі про підставу залучення такого співвідповідача чи заміну неналежного відповідача.
Про залучення співвідповідача чи заміну неналежного відповідача постановляється ухвала. За клопотанням нового відповідача або залученого співвідповідача розгляд справи починається спочатку. 
Визначення відповідачів, предмету та підстав спору є правом позивача. Натомість, встановлення належності відповідачів й обґрунтованості позову – обов`язком суду, який виконується під час розгляду справи (такі висновки викладено у постановах Великої Палати Верховного Суду від 17 квітня 2018 року у справі № 523/9076/16-ц; від 20 червня 2018 року у справі № 308/3162/15-ц; від 21 листопада 2018 року у справі № 127/93/17-ц; від 12 грудня 2018 року у справі № 570/3439/16-ц; від 12 грудня 2018 року у справі № 372/51/16-ц, від 15 травня 2019 року у справах №№552/91/18, 554/9144/17). 
На стадії апеляційного провадження, суд апеляційної інстанції позбавлений можливості замінити первісного відповідача належним відповідачем або залучити до участі в справі іншу особу, як співвідповідача. 
З матеріалів справи вбачається, що оспорюваний договір оренди земельної ділянки площею 6,250 га (кадастровий номер 1225485500:01:005:0462) від 20 листопада 2020 року, укладений з фізичною особою-підприємцем ОСОБА_1 . 
Відповідно до відомостей з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, господарська діяльність ФОП ОСОБА_1 не припинена. 
Однак, як вбачається з матеріалів справи, позовну заяву у справі пред`явлено до ОСОБА_1 , як фізичної особи. 
В зв`язку з чим, рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню з ухваленням апеляційним судом нового судового рішення про відмову в задоволенні позову.
Суд звертає увагу, що, відповідно до ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 82 цього Кодексу. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. 
Згідно ст. 89 ЦПК України, виключне право оцінки доказів належить суду, який має оцінювати докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.
Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.Враховуючи, що в задоволенні позову відмовлено, на користь  ОСОБА_1 з ОСОБА_3 підлягаються стягненню судові витрати у вигляді сплаченого апелянтом судового збору при зверненні з апеляційною скаргою в розмірі 1261 (одна тисяча двісті шістдесят одна) грн. 20 коп. (а.с. 116). 
З урахуванням наведеного, колегія дійшла висновку, що рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню з ухваленням нового судового рішення про відмову в задоволенні позовних вимог у повному обсязі.
Колегія наголошує, що власник земельної ділянки не позбавлений можливості звернення до суду, для захисту своїх прав та законних інтересів, з позовом до належного відповідача (відповідачів). 
Керуючись ст.ст. 259, 268, 367, 376, 381-383 ЦПК України, колегія суддів, –

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1  -  ОСОБА_2  – задовольнити. 
Рішення Томаківського районного суду Дніпропетровської області від 18 червня 2021 року – скасувати та ухвалити нове судове рішення. 
В задоволенні позовних вимог ОСОБА_3 до ОСОБА_1 про визнання недійсним договору оренди землі – відмовити. 
Стягнути з ОСОБА_3 (РНОКПП НОМЕР_1 ) на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_2 ) судові витрати в розмірі 1261 (одна тисяча двісті шістдесят одна) грн. 20 коп. 
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та протягом тридцяти днів може бути оскаржена шляхом подання касаційної скарги до Верховного Суду. 

Головуючий                                                                        Т.П. Красвітна

Судді                                                                                І.А. Єлізаренко
                                                                               
                                                                                       О.В. Свистунова