УХВАЛА

07 грудня 2021 року 
м. Київ

Справа №  922/1365/21 

Верховний Суд у складі судді Касаційного господарського суду:
Кондратової І.Д.,

розглянувши касаційну скаргу Громадської спілки "Спілка тхеквондо України"

на рішення Господарського суду Харківської області
(суддя - Жельне С.Ч.)
від 07.07.2021

та постанову Східного апеляційного господарського суду
(головуючий - Зубченко І.В., Радіонова О.О., Чернота Л.Ф.)
від 13.10.2021

у справі за позовом Громадської спілки "Спілка тхеквондо України"
до Громадської організації "Федерація тхеквондо (ВТФ) України"
за участю третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідача:
1.Східного Міжрегіонального управління Міністерства Юстиції;  
2.Міністерства молоді та спорту України
про визнання недійсним рішення та змін до статуту,

ВСТАНОВИВ:

1.          Громадська спілка "Спілка тхеквондо України" звернулась до Господарського суду Харківської області з позовом до Громадської організації "Федерація тхеквондо (ВТФ) України" з позовом, в якому просила:

- визнати недійсним рішення позачергової Конференції делегатів Федерації тхеквондо (ВТФ) України від 10.06.2017, оформлене протоколом від 10.06.2017;

- визнати недійсним зміни до статуту та зміни у складі керівних органів Федерації тхеквондо (ВТФ) України (нову редакцію статуту), оформлені протоколом від 10.06.2017;
- скасувати реєстраційну дію - зміни до статуту та зміни у складі керівних органів Федерації тхеквондо (ВТФ) України, здійснену згідно рішення позачергової Конференції делегатів Федерації тхеквондо (ВТФ) України від 10.06.2017, оформленого протоколом від 10.06.2017;

- визнати чинним статут Федерації тхеквондо (ВТФ) України, затверджений із змінами та доповненнями Конференції Федерації тхеквондо (ВТФ) України 21.04.2001 (погодженими зі змінами та доповненнями 15.11.2001);

- визнати протиправними положення Статуту Федерації тхеквондо (ВТФ) України, затвердженого зі змінами та доповненнями Конференції Федерації тхеквондо (ВТФ) України 21.04.2001 (погодженими зі змінами та доповненнями 15.11.2001), у частині порушення прав громадян бути учасниками інших громадських організацій тхеквондо, які не визнані ВТФ, та відсутності описання порядку оскарження рішень, дій, бездіяльності керівних органів громадського об`єднання та розгляду скарг;

- визнати Федерацію тхеквондо (ВТФ) України, перейменовану згідно рішення позачергової Конференції делегатів Федерації тхеквондо (ВТФ) України від 10.06.2017, оформленого протоколом від 10.06.2017, на Громадську організації "Федерація тхеквондо (ВТФ) України", такою, що не відповідає статусу всеукраїнської громадської організації, відомості про що внести до Єдиного державного реєстру.

2.          Рішенням Господарського суду Харківської області від 07.07.2021, залишеним без змін постановою Східного апеляційного господарського суду від 13.10.2021, у задоволенні позовних вимог відмовлено.

3.          Суд першої інстанції, з висновками якого погодився суд апеляційної інстанції, виходив з того, що:

-         задоволення судом позову можливе лише за умови доведення позивачем обставин щодо наявності у нього відповідного права (охоронюваного законом інтересу), а також порушення (невизнання, оспорення) зазначеного права відповідачем з урахуванням належності обраного способу судового захисту;

-          Громадська спілка "Спілка тхеквондо України" не була та не є учасником Громадської організації "Федерація тхеквондо (ВТФ) України";

-          недотримання вимог закону та установчих документів юридичної особи під час скликання і проведення загальних зборів не може визнаватися порушенням прав тих позивачів, які не є учасниками (акціонерами, членами) цієї особи;

-          спір у цій справі стосується внутрішньої діяльності Громадської організації "Федерація тхеквондо (ВТФ) України" та її учасників, права Громадської спілки "Спілка тхеквондо України" спірними рішеннями не порушуються;

-          відсутність порушеного або оспорюваного права Громадської спілки "Спілка тхеквондо України" є підставою для ухвалення рішення про відмову у задоволенні позовних вимог незалежно від інших встановлених судом обставин.

4.          12.11.2021 позивач звернувся з касаційною скаргою, в якій просить рішення суду першої та апеляційної інстанцій скасувати та передати справу на новий розгляд до суду першої інстанції. Також скаржник заявив клопотання про поновлення строку на касаційне оскарження.

5.          Верховний Суд, перевіривши матеріали касаційної скарги, залишає клопотання про поновлення строку на касаційне оскарження без розгляду, оскільки скаржник звернувся з касаційною скаргою 12.11.2021 в межах строку, передбаченого частиною 1 статті 288 ГПК України. 

6.          Перевіривши форму і зміст касаційної скарги, Верховний Суд дійшов висновку про залишення її без руху з огляду на таке.

7.          Згідно з пунктом 5 частини 2 статті 290 ГПК України у касаційній скарзі повинно бути зазначено підставу (підстави), на якій (яких) подається касаційна скарга з визначенням передбаченої (передбачених) статтею 287 цього Кодексу підстави (підстав).

8.          Відповідно до частини 2 статті 287 ГПК України підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пунктах 1, 4 частини 1 цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права виключно в таких випадках:

1) якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку;

2) якщо скаржник вмотивовано обґрунтував необхідність відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду та застосованого судом апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні;

3) якщо відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах;

4) якщо судове рішення оскаржується з підстав, передбачених частинами 1, 3 статті 310 цього Кодексу.

9.          Таким чином, процесуальний закон покладає на скаржника обов`язок зазначати у касаційній скарзі про неправильне застосування конкретних норм матеріального та/або допущене судом порушення норм процесуального права та чітко визначити конкретну підставу (підстави) касаційного оскарження судового рішення, передбачену (передбачені) статтею 287 ГПК України, з вказівкою на конкретні висновки суду, рішення якого оскаржується, із одночасним зазначенням норм права (пункт, частина, стаття), які неправильно застосовані цим судом при прийнятті відповідного висновку.

10.          Позивач в касаційній скарзі підставою касаційного оскарження судових рішень визначає пункт 1 частини 2 статті 287 ГПК України. 

11.          Верховний Суд звертає увагу, що у разі подання касаційної скарги на підставі пункту 1 частини 2 статті 287 ГПК України в касаційній скарзі зазначається постанова Верховного Суду, в якій викладено висновок про застосування норми права у подібних правовідносинах, що не був врахований в оскаржуваному судовому рішенні.

12.          У цьому випадку необхідно чітко вказати: 
- норму права (з посиланням на статтю, частину, абзац тощо), яку суд апеляційної інстанції застосував в оскаржуваному судовому рішенні; 
- навести висновок щодо застосування цієї норми права в оскаржуваному судовому рішенні;
- навести висновок щодо її застосування у постанові Верховного Суду, зазначити дату її прийняття та номер справи;
- обґрунтувати подібність правовідносин у справі, що розглядається, та у справі, в якій Верховний Суд виклав свій висновок.

13.          Також слід виходити з того, що підставою для касаційного оскарження є неврахування висновку Верховного Суду саме щодо застосування норми права, а не будь-якого висновку, зробленого судом касаційної інстанції в обґрунтування мотивувальної частини постанови. Саме лише зазначення у постанові Верховного Суду норми права також не є його правовим висновком про те, як саме повинна застосовуватися норма права у подібних правовідносинах.

14.          При цьому, обґрунтовуючи подібність правовідносин, як обов`язкової умови для виникнення підстав касаційного оскарження судових рішень, передбачених пунктами 1-3 частини 2 статті 287 ГПК України, необхідно враховувати, що подібність правовідносин визначається за відповідними критеріями.

15.          Критеріями визначення подібності правовідносин в іншій аналогічній справі є: суб`єктний склад сторін спору, зміст правовідносин (права та обов`язки сторін спору) та об`єкт (предмет) (ухвала об`єднаної палати Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 27.03.2020 у справі № 910/4450/19).

16.          Так, в обґрунтування підстави касаційного оскарження, передбаченої пунктом 1 частини 2 статті 287 ГПК України скаржник зазначає, що:

- судом апеляційної інстанції неправильно застосовано статті 88, 143 ЦК України, статті 88, 167 ГК України, статтю 10 Закону України "Про господарські товариства" в частині висновків, що сторонами у корпоративному спорі є виключно: 1) юридична особа та її учасник (засновник, акціонер, член), у тому числі учасник, який вибув; 2) учасники (засновники, акціонери, члени) юридичної особи, без урахування висновку щодо застосування норм права у постанові Великої Палати Верховного Суду від 11.12.2018 у справі № 910/8122/17. Проте скаржник не конкретизує який саме висновок міститься у зазначеній постанові щодо застосування відповідних норм права та не наводить обґрунтування подібності правовідносин у справі, що розглядається, та у справі, в якій Верховний Суд виклав свій висновок;

-          висновки суду попередніх інстанцій суперечать правовій позиції, викладеній у постанові Великої Палати Верховного Суду від 22.01.2019 у справі № 915/1674/15, при цьому, цитує зміст цієї постанови та не зазначає про неправильне застосування конкретних норм матеріального права, чітко не наводить висновок щодо їх застосування у зазначеній постанові та не наводить обґрунтування подібності правовідносин у справі, що розглядається, та у справі, в якій Верховний Суд виклав свій висновок.

17.           Посилаючись на положення статей 202, 203, 215 ЦК України та постанову Верховного Суду від 04.12.2018 у справі № 910/21845/16 скаржник не конкретизує неврахування висновку Верховного Суду щодо застосування якої саме норми права.

18.          Крім того, зазначення у касаційній скарзі щодо неправильного з`ясування обставин, що мають значення для справи є підставою для подання апеляційної скарги та не є підставою касаційного оскарження, передбаченої частиною 2 статті 287 ГПК України, а цитуючи норми частини 4 статті 49 Конституції України, частини 1 статті 1 Закону України "Про громадські об`єднання",  статтю 20 Закону України "Про фізичну культуру і спорт" скаржник не зазначає постанови Верховного Суду, в яких викладено висновок щодо застосування цих норм права так, і не визначає в цій частині підставу касаційного оскарження, передбачену частиною 2 статті 287 ГПК України.

19.          Також в касаційній скарзі позивач стверджує про порушення норм процесуального права (статей 236, 237, 238 ГПК України), оскільки суди не дослідили обставини, якими обґрунтовуються позовні вимоги та апеляційної скарги, проігнорували надані позивачем докази (без чіткого зазначення яких саме доказів) та не надали оцінки доводам позивача. 

20.          Натомість у разі, якщо касаційна скарга обґрунтовується порушенням норм процесуального права, то підставою касаційного оскарження є пункт 4 частини 2 статті 287 цього Кодексу. У такому разі касаційна скарга має містити зазначення, яке саме процесуальне порушення з передбачених частинами 1, 3 статті 310 цього Кодексу призвело до прийняття незаконного судового рішення.

21.          У касаційній скарзі відсутні посилання як на підставу касаційного оскарження передбаченої частиною 2 статті 287 ГПК України щодо порушення норм процесуального права, так і на будь-яку підставу із передбачених частинами 1, 3 статті 310 цього Кодексу.

22.          Наведені недоліки щодо змісту касаційної скарги є підставою для залишення її без руху, із наданням скаржникові строку на приведення касаційної скарги у відповідність до вимог пункту 5 частини 2 статті 290 ГПК України шляхом викладення касаційної скарги у новій редакції з урахуванням наведених вище вимог процесуального законодавства.

Керуючись нормами статей 174, 234, 288, пункту 5 частини 2 статті 290, частини 2 статті 292 ГПК  України, Верховний Суд

У Х В А Л И В:

1.          Касаційну скаргу Громадської спілки "Спілка тхеквондо України" на рішення Господарського суду Харківської області від 07.07.2021 та постанову Східного апеляційного господарського суду від 13.10.2021 у справі № 922/1365/21 залишити без руху.

2.          Встановити скаржнику строк десять днів з дня вручення ухвали для усунення недоліків касаційної скарги таким способом: 

- привести касаційну скаргу у відповідність до вимог пункту 5 частини 2 статті 290 ГПК України шляхом викладення касаційної скарги у новій редакції, з урахуванням недоліків, визначених у пунктах 16-18, 19-21 цієї ухвали;

- уточнену редакцію касаційної скарги, подану на виконання приписів цієї ухвали, необхідно також надіслати іншим учасникам справи, надавши суду докази такого надіслання.

3.          Роз`яснити скаржнику, що у разі невиконання у встановлений строк вимог цієї ухвали касаційна скарга вважатиметься неподаною та буде повернута скаржнику.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання та не підлягає оскарженню.

Суддя                                                                                                               І. Кондратова