ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
07 грудня 2021 р.	Справа № 520/13355/2020	
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:
Головуючого судді: Русанової В.Б.,
Суддів: Жигилія С.П. ,  Перцової Т.С. ,
за участю секретаря судового засідання Севастьянової А.Ю.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою Головного управління ДПС у Харківській області на рішення Харківського окружного адміністративного суду від 17.06.2021 (головуючий суддя І інстанції: Ніколаєва О.В.) по справі № 520/13355/2020
за позовом       ОСОБА_1  
до     Головного управління ДПС у Харківській області  треті особи:          ОСОБА_2 ,        Регіональний сервісний центр МВС в Черкаській області ,        Державне підприємство "Національні інформаційні системи", 
про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії          ,
ВСТАНОВИВ:
ОСОБА_1 (далі - позивач) звернувся до суду з позовом в якому просив:
- визнати незаконними дії ГУ ДФС у Харківській області;
- зобов`язати ГУ ДФС у Харківській області виключити  із акту опису від 27.04.2018 №1755-17 та звільнити  з податкової застави  податкової застави від 20.06.2018 №16947053 автомобіль марки: ІКСО, модель: Samand, тип кузова: Седан-В, номер кузова: НОМЕР_1 , номер двигуна: НОМЕР_2 , рік випуску: 2007, номерний знак: НОМЕР_3 .
В обґрунтування позову зазначив, що в 2017 на електронних торгах, проведених виконавчою службою, придбав автомобіль марки: ІКСО, модель: Samand, номерний знак: НОМЕР_3 , який належав боржнику ОСОБА_2 .
До цього часу позивач позбавлений права зареєструвати право власності на придбаний автомобіль, з підстав перебування його у податкових заставах, які ним було оскаржено до суду, та за наслідками розгляду яких, рішенням Соснівського районного суду м. Черкаси від 18.10.2017 по справі № 712/11335/17 звільнено зазначений автомобіль з-під обтяження податковою заставою.
Проте, 20.06.2018 ГУ ДФС у Харківській області, всупереч вищезазначеному судовому рішенню продовжено обтяження автомобіля податковою заставою, чим створено перешкоди в реалізації його права власності.
Рішенням Харківського окружного адміністративного суду від 17.06.2021 позов задоволено.
ГУ ДПС у Харківській області (далі - відповідач) не погодившись з рішенням суду, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи, подало апеляційну скаргу, в якій просило його скасувати та прийняти нове, яким в задоволенні позову відмовити. 
В обґрунтування вимог зазначає, що судом першої інстанції не повно встановлено обставини справи та враховано, що ОСОБА_2 має податковий борг, в межах виконавчого провадження було частково реалізовано його майно, проте борг не погашено. З метою погашення виниклої заборгованості, майно платника податків ОСОБА_2 , майно, право власності на яке платник податків набуде в майбутньому на суму 25 146,21 грн.  внесено до акту опису від 27.04.2018 №1755-17 та обтяжено податковою заставою.
З огляду на викладене, вважає, що діяв в межах та у спосіб, передбачений чинним законодавством.
Позивач подав відзив на апеляційну скаргу, в якому, наполягаючи на законності та обґрунтованості рішення суду першої інстанції, просить залишити апеляційну скаргу без задоволення, а оскаржуване рішення без змін. Зазначає, що автомобіль не належить боржнику ОСОБА_2 з 2017 р.,  а тому має бути виключений з акту опису та звільнений з під податкової застави.
Також, ОСОБА_1 подано заяву про стягнення витрат на правову допомогу, понесених в суді першої інстанції в розмірі 5 200,00 грн та в суді апеляційної інстанції – 4 800,00 грн.
ОСОБА_2 , Регіональний сервісний центр МВС в Черкаській області, ДП "Національні інформаційні системи" (далі - треті особи) не подали відзиви на апеляційну скаргу.
Відповідно до ч. 4 ст. 229, ч. 1 ст. 308 КАС України справа розглядається в межах доводів та вимог апеляційної скарги, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.
Колегія суддів, заслухавши суддю-доповідача, перевіривши рішення суду першої інстанції, доводи апеляційної скарги, відзиву на неї, вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.
Судом першої інстанції встановлено та підтверджено апеляційним судом, що ОСОБА_2 є боржником в межах виконавчого провадження № 42726389, відкритого на підставі виконавчого листа, виданого Фрунзенським районним судом м. Харкова № 645/4579/13-ц про стягнення з нього на користь ПАТ "Укрсоцбанк" заборгованості за кредитом 78 121,23 грн. 
В межах виконавчого провадження, 22.12.2016 ДП «Сетам» проведено електронні торги, одним із лотів якого був автомобіль марки: ІКСО, модель: Samand, тип кузова: Седан-В, номер кузова: НОМЕР_1 , номер двигуна: НОМЕР_2 , рік випуску: 2007, номерний знак: НОМЕР_3 , зареєстрований за ОСОБА_2 (лот №186366) (а.с. 31-33).
Переможцем торгів визначено ОСОБА_1 , який прибав вказаний автомобіль за 39 732, 00 грн та прийняв, що підтверджується актом про проведені електронні торги від 15.03.2017 №48603067, актом видачі майна переможцю від 15.03.2017 (а.с. 30, 200).
При зверненні позивача до відповідних органів про реєстрацію за ним права власності на придбаний автомобіль, йому було відмовлено з підстав наявності  у Державному реєстрі обтяжень рухомого майна запису про обтяження податковою заставою.
Позивач звертався до суду з вимогами про усунення перешкод у праві володіння, користування та розпорядження транспортним засобом шляхом зняття арешту (обтяження), за наслідками розгляду яких, рішенням Соснівського районного суду м. Черкаси від 18 жовтня 2017 по справі № 712/11335/17, яке набрало законної сили звільнено автомобіль марки ІКСО, модель: Samand, тип кузова: Седан-В, номер кузова: НОМЕР_1 , номер двигуна: НОМЕР_2 , рік випуску: 2007, номерний знак: НОМЕР_3 з-під обтяження податковою заставою, зареєстрованого у Державному реєстрі обтяжень рухомого майна за № 14442180 від 09.07.2014 Індустріальною об`єднаною державною податковою інспекцією м. Харкова Головного управління Міндоходів у Харківській області (а.с. 16-19). 
В подальшому, податковим органом виявлено, що в інформаційній системі «Податковий блок», станом на 18.03.2018 лічиться заборгованість ОСОБА_2 у сумі 25 146,21 грн.
З метою забезпечення виконання ОСОБА_2 обов`язку зі сплати податкового боргу,  ГУ ДФС у Харківській області складено акт опису майна № 1755-17 від 27.04.2018, до якого включено його майно та майно, право власності на яке платник податків набуде в майбутньому на суму 25 146,21 грн 
20.06.2018 в Державному реєстрі обтяжень рухомого майна за зверненням  ГУ ДФС у Харківській області зареєстровано обтяження податковою заставою майна ОСОБА_2 згідно акту опису 27.04.2018 № 1755-17  (а.с. 186-188).
Вважаючи помилковим включення відповідачем до акту опису та податкової застави автомобіля, який не перебуває у власності боржника ОСОБА_2 , позивач звернувся за захистом своїх прав до суду.
Задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив з протиправності дій відповідача щодо внесення автомобіля, належного позивачу до акту опису майна та обтяження його податковою заставою.
Надаючи оцінку встановленим обставинам справи, колегія суддів вважає за необхідне зазначити наступне.
Частиною 2 ст. 19 Конституції України визначено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Спірні правовідносини врегульовані Порядком реалізації арештованого майна, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 29.09.2016 №2831/5 (далі Порядок №2831/5) , Податковим кодексом України  (далі – ПК України)
Відповідно до ч.ч.1,2 ст.61 Закону України " Про виконавче провадження" реалізація арештованого майна (крім майна, вилученого з цивільного обороту, обмежено оборотоздатного майна та майна, зазначеного у частині восьмій статті 56 цього Закону) здійснюється шляхом електронних торгів або за фіксованою ціною. Порядок проведення електронних торгів визначається Міністерством юстиції України.
Відповідно до п. 2, 3 розділу 1 Порядку №2831/5 реалізація майна здійснюється шляхом проведення електронних торгів або торгів за фіксованою ціною.
Електронні торги - продаж майна за допомогою функціоналу центральної бази даних системи електронних торгів, за яким його власником стає учасник, який під час торгів запропонував за нього найвищу ціну.
Згідно пункту 9, 10 розділу 10 Порядку  №2831/5 у разі придбання рухомого майна акт про проведені електронні торги є підставою для отримання майна у зберігача. Зазначений акт підтверджує виникнення права власності у особи, що придбала рухоме майно.
Переможець електронних торгів зобов`язаний отримати майно у зберігача не пізніше семи робочих днів з дати отримання акта. 
Судом першої інстанції вірно встановлено, що позивач , як переможець електронних торгів , придбав та отримав спірний автомобіль, який належав на праві власності ОСОБА_2 .
Пунктом 88.1 ст. 88 ПК України передбачено, що з метою забезпечення виконання платником податків своїх обов`язків, визначених цим Кодексом, майно платника податків, який має податковий борг, передається у податкову заставу.
Згідно пп. 14.1.155 п. 14.1 ст. 14 ПК України податкова застава - спосіб забезпечення сплати платником податків грошового зобов`язання та пені, не сплачених таким платником у строк, визначений цим Кодексом. Податкова застава виникає на підставах, встановлених цим Кодексом.
За приписами п. 89.1 ст. 89 ПК України   право податкової застави виникає, зокрема, у разі несплати у строки, встановлені цим Кодексом, суми грошового зобов`язання, самостійно визначеної контролюючим органом, з дня виникнення податкового боргу.
Згідно з п. 89.2 вказаної статті, з урахуванням положень цієї статті право податкової застави поширюється на будь-яке майно платника податків, яке перебуває в його власності (господарському віданні або оперативному управлінні) у день виникнення такого права і балансова вартість якого відповідає сумі податкового боргу платника податків, крім випадків, передбачених пунктом 89.5 цієї статті, а також на інше майно, на яке платник податків набуде прав власності у майбутньому.
У разі збільшення суми податкового боргу складається акт опису до суми, відповідної сумі податкового боргу платника податків, у порядку, передбаченому цією статтею.
Пунктом 89.3 ст. 89 ПК України передбачено, що майно, на яке поширюється право податкової застави, оформлюється актом опису.
До акта опису включається ліквідне майно, яке можливо використати як джерело погашення податкового боргу.
Опис майна у податкову заставу здійснюється на підставі рішення керівника (його заступника або уповноваженої особи) контролюючого органу, яке пред`являється платнику податків, що має податковий борг.
Акт опису майна, на яке поширюється право податкової застави, складається податковим керуючим у порядку та за формою, що затверджені центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну фінансову політику.
Відмова платника податків від підписання акта опису майна, на яке поширюється право податкової застави, не звільняє такого платника податків від поширення права податкової застави на описане майно. У такому випадку опис здійснюється у присутності не менш як двох понятих.
Згідно приписів п. 91.3 ст. 91 ПК України податковий керуючий описує майно платника податків, що має податковий борг, в податкову заставу, здійснює перевірку стану збереження майна, яке перебуває у податковій заставі, проводить опис майна, на яке поширюється право податкової застави, для його продажу у випадках, передбачених цим Кодексом, одержує від боржника інформацію про операції із заставленим майном, а в разі його відчуження без згоди контролюючого органу (за умови, коли наявність такої згоди має бути обов`язковою згідно з вимогами цього Кодексу) вимагає пояснення від платника податків або його службових (посадових) осіб.
Умови припинення податкової застави визначені статтею 93 ПК України.  
Так, відповідно до пункту 93.1 вказаної статті майно платника податків звільняється з податкової застави з дня: отримання контролюючим органом підтвердження повного погашення суми податкового боргу в установленому законодавством порядку; визнання податкового боргу безнадійним; набрання законної сили відповідним рішенням суду про припинення податкової застави у межах процедур, визначених законодавством з питань банкрутства; отримання платником податків рішення відповідного органу про визнання протиправними та/або скасування раніше прийнятих рішень щодо нарахування суми грошового зобов`язання або його частини (пені та штрафних санкцій) внаслідок проведення процедури адміністративного або судового оскарження.
За приписами пункту 93.2 ПК України,   підставою для звільнення майна платника податків з-під податкової застави та її виключення з відповідних державних реєстрів є відповідний документ, що засвідчує закінчення будь-якої з подій, визначених підпунктами 93.1.1 - 93.1.5 пункту 93.1 цієї статті.
Відповідно до п. 93.4 ст.93 ПК України у разі продажу майна, що перебуває у податковій заставі, відповідно до статті 95 цього Кодексу таке майно звільняється з податкової застави (із внесенням змін до відповідних державних реєстрів) з дня отримання контролюючим органом підтвердження про надходження коштів до бюджету від такого продажу.
Колегія суддів зазначає, що право податкової застави виникає в силу закону та не потребує письмового оформлення, опис майна проводиться на підставі рішення контролюючого органу, а акт опису майна лише фіксує певний перелік майна.
При цьому,  у разі продажу майна, що перебуває у податковій заставі, відповідно до статті 95 цього Кодексу таке майно звільняється з податкової застави (із внесенням змін до відповідних державних реєстрів) з дня отримання контролюючим органом підтвердження про надходження коштів до бюджету від такого продажу.
Судом встановлено, що автомобіль марки: ІКСО, модель: Samand, номерний знак: НОМЕР_3 належав на праві власності ОСОБА_2 , який мав податкову заборгованість, а також був боржником в межах виконавчого провадження, відкритого на виконання судового рішення про стягнення на користь ПАТ "Укрсоцбанк" заборгованості за кредитом.
В межах виконавчого провадження № 42726389  у 2017 р. автомобіль ОСОБА_2 було реалізовано та передано переможцю торгів,   ОСОБА_1 , що підтверджується актом про проведені електронні торги від 15.03.2017.
Вказаний акт, відповідно до пункту 9, 10 розділу 10 Порядку №2831/5 підтверджує виникнення права власності у особи, що придбала рухоме майно, а саме ОСОБА_1 .
Відповідачем визнається, що позивачем сплачено кошти за автомобіль, які спрямовані до ПАТ «Укрсоцбанк» як стягувачу в межах виконавчого провадження № 48603067.
З підстав наявності, станом на 18.03.2018, заборгованості У ОСОБА_2 у сумі 25 146,21 грн., податковим органом складено акт опису його майна на вказану суму та 20.06.2018 внесено до Державного реєстру обтяжень рухомого майна відомості щодо його обтяження податковою заставою.
В письмових поясненнях, наданих до суду апеляційної інстанції, відповідач підтвердив, що до описаного майна, також включено автомобіль марки: ІКСО, модель: Samand, тип кузова: Седан-В, номер кузова: НОМЕР_1 , номер двигуна: НОМЕР_2 , рік випуску: 2007, номерний знак: НОМЕР_3 .
Разом з тим, оскільки автомобіль, що перебуває у податковій заставі, було продано в 2017 р., факт надходження коштів до бюджету від такого продажу, податковим органом не заперечується,  отже відповідно до ст.95 ПК вказане майно звільняється з податкової застави (із внесенням змін до відповідних державних реєстрів).
За таких обставин, вірним є висновок суду першої інстанції, що оскільки майно, яке включено до акту опису від 27.04.2018 та обтяжено податковою заставою, закріплене за іншою особою, а не боржником, тому таке, відповідно до чинного законодавства, не може бути описано та внесено до податкової застави.
Доводи апелянта про те, що коштів з продажу автомобіля ОСОБА_2 податковий орган  не отримував, а тому правомірно включив його до акту опису майна, колегія суддів вважає безпідставними, оскільки зазначені обставини не спростовують висновків суду, про відсутність вказаного автомобіля у власності платника податків ОСОБА_2 з 2017 р.
Крім того, такі дії відповідача порушують права позивача на користування, володіння та розпорядження майном.
Відповідно до ст.41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.
Статтею 391 Цивільного кодексу України встановлено, що власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.
Частинами 1, 2 ст. 77 КАС України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
У таких справах суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.
Колегія суддів зазначає, що відповідачем не доведено правомірність включення автомобіля марки: ІКСО, модель: Samand, тип кузова: Седан-В, номер кузова: НОМЕР_1 , номер двигуна: НОМЕР_2 , рік випуску: 2007, номерний знак: НОМЕР_3 до акту опису майна від 27.04.2018 та обтяження його податковою заставою.
Враховуючи вищенаведене, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції про наявність підстав для задоволення позову, шляхом зобов`язання відповідача  виключити автомобіль із акту опису від 27.04.2018 №1755-17 та звільнення його з податкової застави.
Доводи апеляційної скарги правильність висновків суду першої інстанції не спростовують і не дають підстав вважати, що ним неправильно застосовано норми матеріального чи процесуального права.
Відповідно до ст. 242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.
Відповідно до ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
На підставі викладеного, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, доводи апеляційної скарги спростовані наведеними вище обставинами та нормативно - правовим обґрунтуванням, у зв`язку з чим підстав для скасування рішення суду першої інстанції не вбачається.
Щодо заяви ОСОБА_1 про стягнення витрат на правову допомогу, понесених в суді першої інстанції.
Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 252 КАС України суд, що ухвалив судове рішення, може за заявою учасника справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо  судом не вирішено питання про судові витрати.
Зазначеними положеннями КАС України закріплено виключну підсудність питання про розподіл судових витрат саме суду, який ухвалив судове рішення.
Враховуючи, що рішення по суті спору прийнято судом першої інстанції, тому виключно до компетенції цього суду віднесено питання про розподіл судових витрат, понесених у суді першої інстанції, у зв`язку з чим суд апеляційної інстанції позбавлений процесуальних повноважень здійснити розподіл таких судових витрат.
Щодо заяви ОСОБА_1 про стягнення витрат на правову допомогу, понесених в суді апеляційної інстанції.
В підтвердження понесених витрат позивачем надано: договір про надання правничої допомоги від 22.07.2020, акт приймання – передачі послуг від 23.11.2021 (а.с. 205-207).
Відповідно до п. 1.1. Договору від 22.07.2020 адвокат бере на себе зобов`язання в порядку та на умовах визначених цим договором надавати замовнику правничу допомогу та здійснювати захист і представництво законних інтересів замовника, зокрема, у адміністративній справі будь-якого характеру.
Адвокат бере на себе зобов`язання із надання замовнику, в разі необхідності наступної правничої допомоги пов`язаних з предметом цього договору: організація та ведення претензійної та позовної роботи за матеріалами, які надає замовник; представництво у встановленому порядку інтересів замовника в суді, а також в інших державних органах та установах, органах місцевого самоврядування, а також інших органах, установах, організаціях, підприємствах всіх форм власності та перед фізичними особами; надання консультацій, висновків, довідок з правових питань, що виникають у замовника щодо предмету договору (п. 2.1. Договору).
Згідно з п. 4.1 робота зазначена в цьому Договорі, виконується адвокатом, зокрема, на платній основі.
Акти виконаних робіт підписуються обома сторонами та є невід`ємними частинами цього Договору (п. 4.3 Договору).
Адвокатом в межах вказаного договору надавались наступні послуги позивачу, на загальну суму 4 800 грн:
- надання консультації та ознайомлення з матеріалами апеляційної скарги – 1 год – 1 200, 00 грн;
- підготовка відзиву на апеляційну скаргу – 1 год 30 хв – 1 800,00 грн;
- підготовка матеріалів на виконання ухвали Другого апеляційного адміністративного суду – 1 год 30 хв – 1800,00 грн., що підтверджується актом приймання-передачі послуг від 23.11.2021 (а.с. 205).
Вирішуючи питання щодо стягнення витрат на професійну правничу допомогу, колегія суддів вважає за необхідне зазначити наступне.
Відповідно до ч.1 п. 1 ч. 3 ст.132 КАС України судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.  До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу.
Відповідно до ч.7 ст. 139 КАС України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).
Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву.
Частинами 3, 4 статті 134 КАС України визначено, що для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.
Для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.
Аналіз наведених норм дає підстави для висновку, що розмір суми витрат на правничу допомогу адвоката визначається згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу та вартості виконаних робіт, витрати на проведення яких понесені в межах розгляду конкретної судової справи. При цьому розмір витрат має бути співмірним із складністю виконаних адвокатом конкретних робіт та часом, витраченим на виконання цих робіт.
Принцип співмірності витрат на оплату послуг адвоката запроваджено у ч.5 ст.  134 КАС України. Так, розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи .
Згідно з ч.6 ст. 135 КАС України у разі недотримання вимог частини п`ятої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.
Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами (частина 7 статті 135 КАС України).
 З аналізу положень статті 134 КАС України вбачається, що склад та розмір витрат на професійну правничу допомогу підлягає доказуванню в судовому процесі. Сторона, яка хоче компенсувати судові витрати, повинна довести та підтвердити розмір заявлених судових витрат, пов`язаних безпосередньо з розглядом певної судової справи, а інша сторона може подати заперечення щодо неспівмірності розміру таких витрат.
 Тобто, питання розподілу судових витрат пов`язане із суддівським розсудом (дискреційні повноваження).
Згідно з п. 4 ч.1 ст.1  Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність" договір про надання правової допомоги - домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору.
Статтею 19 цього Закону визначено такі види адвокатської діяльності, як надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правовий супровід діяльності юридичних і фізичних осіб, органів державної влади, органів місцевого самоврядування, держави; складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру; представництво інтересів фізичних і юридичних осіб у судах під час здійснення цивільного, господарського, адміністративного та конституційного судочинства, а також в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами.
Отже, правова допомога є багатоаспектною, різною за змістом, обсягом та формами і може включати консультації, роз`яснення, складення позовів і звернень, довідок, заяв, скарг, здійснення представництва, зокрема в судах та інших державних органах, захист від обвинувачення тощо, а договір про надання правової допомоги укладається на такі види адвокатської діяльності як захист, представництво та інші види адвокатської діяльності.
Представництво - вид адвокатської діяльності, що полягає в забезпеченні реалізації прав і обов`язків клієнта в цивільному, господарському, адміністративному та конституційному судочинстві, в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами, прав і обов`язків потерпілого під час розгляду справ про адміністративні правопорушення, а також прав і обов`язків потерпілого, цивільного позивача, цивільного відповідача у кримінальному провадженні (пункт 9 частини першої статті 1 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність").
Інші види правової допомоги - види адвокатської діяльності з надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правового супроводу діяльності клієнта, складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру, спрямованих на забезпечення реалізації прав, свобод і законних інтересів клієнта, недопущення їх порушень, а також на сприяння їх відновленню в разі порушення (пункт 6 частини першоїстатті 1 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність").
Відповідно до ст. 30 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність" гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.
Склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат.
Вирішуючи питання про розподіл судових витрат, суд враховує, що розмір відшкодування судових витрат, не пов`язаних зі сплатою судового збору, повинен бути співрозмірним з ціною позову, тобто не має бути явно завищеним порівняно з ціною позову. Також судом мають бути враховані критерії об`єктивного визначення розміру суми послуг адвоката. У зв`язку з цим суд з урахуванням конкретних обставин, зокрема ціни позову, може обмежити такий розмір з огляду на розумну необхідність судових витрат для конкретної справи.
При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін.
Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Зокрема заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (рішення у справі «East/WestAllianceLimited» проти України, заява № 19336/04, п. 269).
 У рішенні Європейського суду з прав людини у справі «Лавентс проти Латвії» від 28 листопада 2002 року зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.
Тобто, суд зобов`язаний оцінити рівень адвокатських витрат, що мають бути присуджені з урахуванням того, чи були такі витрати понесені фактично, але й також - чи була їх сума обґрунтованою.
Суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої відбулося рішення, всі його витрати на адвоката, якщо, керуючись принципами справедливості, пропорційності та верховенством права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, зважаючи на складність справи, витрачений адвокатом час, та неспіврозмірним у порівнянні з ринковими цінами адвокатських послуг.
Таким чином, при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи.
Вказані висновки узгоджуються з правовою позицією Верховного Суду, викладеною в постановах від 02.07.2020 у справі № 362/3912/18, від 28.12.2020 у справі № 640/18402/19.
Відповідно до ч. 7 ст. 134 КАС України обов`язок доведення не співмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.
Суд, ураховуючи принципи диспозитивності та змагальності, не має права вирішувати питання про зменшення суми судових витрат на професійну правову допомогу, що підлягають розподілу, з власної ініціативи.
Вказаний правовий висновок викладено в постанові Великої Палати Верховного Суду від 19.02.2020 по справі №755/9215/15-ц.
Відповідачем надано заперечення на заяву позивача, в яких зазначено про неспівмірність заявлених до відшкодування витрат на правничу допомогу з предметом позову та складністю справи.
За правилами оцінки доказів, встановлених ст. 90 КАС України, суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Жодні докази не мають для суду наперед встановленої сили.
Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.
Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), що міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).
Вирішуючи питання обґрунтованості розміру заявлених позивачем витрат на професійну правничу допомогу і пропорційності їх складності правовому супроводу справи, суд апеляційної інстанції дійшов висновку про те, що понесені витрати в сумі 4 800,00 грн є неспівмірними зі складністю справи та обсягом наданих адвокатом послуг з огляду на наступне.
Колегія суддів зазначає, що послуги з надання консультації та ознайомлення з матеріалами апеляційної скарги не є окремим видом правової допомоги, а є складовою процесу написання відзиву на апеляційну скаргу.
Послуга зі "складання відзиву на апеляційну скаргу" не потребувала затрат значного часу, оскільки фактично дублює зміст позову,  що спрощувало роботу адвоката при його підготовці.
Щодо послуг з "підготовки матеріалів на виконання ухвали суду", колегія суддів зазначає, що фактично представником позивача викладено додаткові пояснення на 1 аркуші, в яких процитовано  обставини проведення торгів, та  зазначено про неможливість виконати вимоги суду про надання документу про право власності на автомобіль. Зазначене свідчить, що для складання зазначених пояснень адвокатом не прикладалося значних професійних зусиль та навичок.
Крім того, беручи до уваги, що обсяг обставин, які є предметом доказування по даній справі, та доказів, якими підтверджуються ці обставини, не є надто значним, заперечення відповідача, колегія суддів вважає, що час, зазначений у акті наданих послуг як витрачений адвокатом на надання правничої допомоги у цій справі 8 годин, вочевидь не відповідає складності спору, а заявлена до відшкодування сума витрат на правничу допомогу в розмірі 4 800, 00 грн. є завищеною та неспівмірною із складністю цієї справи та обсягом наданих адвокатом послуг.
Враховуючи викладене, колегія судів вважає розумно обґрунтованими заявлені витрати на професійну правничу допомогу, які підлягають компенсації позивачу за рахунок відповідача, в розмірі 2 000,00 грн.
Керуючись ст.ст. 310, 315, 316, 321, 325, 328  Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -
ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Головного управління ДПС у Харківській області  залишити без задоволення.
Рішення Харківського окружного адміністративного суду від 17.06.2021 по справі № 520/13355/2020  залишити без змін.
Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління ДПС у Харківській області (ЄДРПОУ ВП 43983495, вул. Пушкінська, 46, м. Харків, 61057) на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_4 , АДРЕСА_1 ) витрати на професійну правничу допомогу, понесені в суді апеляційної інстанції у розмірі 2 000 (дві тисячі) грн. 00 коп.
Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Головуючий суддя 		В.Б. Русанова	
Судді	   	С.П. Жигилій    Т.С. Перцова   	
Повний текст постанови складено  13.12.2021 року