ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 грудня 2021 року	Львів	Справа № 380/7808/21 пров. № А/857/15787/21	

Восьмий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючого судді - Іщук Л. П.,
суддів – Онишкевича Т. В., Судової-Хомюк Н. М.,

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області на рішення Львівського окружного адміністративного суду від 02 липня 2021 року, ухвалене головуючим суддею Крутько О. В. у м. Львові, у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити дії,

                                                       В С Т А Н О В И В:

14.05.2021 ОСОБА_1 звернувся в суд з адміністративним позовом до Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області, в якому просить визнати протиправними дії та рішення відповідача від 25.02.2021 № 913220130932 щодо зменшення розміру щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці під час його перерахунку на виконання рішення Львівського окружного адміністративного суду від 22.10.2020 у справі № 380/7546/20 з 84% від відповідних сум суддівської винагороди до 50% від відповідних сум суддівської винагороди; зобов`язати відповідача здійснити йому, як судді у відставці, перерахунок та виплату щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці згідно із довідкою Територіального управління Державної судової адміністрації України у Львівській області від 04.03.2020 № 439 у розмірі 84% від відповідних сум суддівської винагороди, враховуючи стаж на посаді судді 22 роки 06 місяців 12 днів, починаючи з 19.02.2020, з врахуванням фактично виплачених сум.
Рішенням Львівського окружного адміністративного суду від 02.07.2021 позов задоволено частково: визнано протиправним рішення Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області від 25.02.2021 № 913220130932 щодо перерахунку ОСОБА_1 щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці на підставі довідки про суддівську винагороду від 04.03.2020 № 439 станом на 18.02.2020, виданої Територіальним управлінням Державної судової адміністрації України у Львівській області, у розмірі 50% грошового утримання працюючого судді; зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України у Львівській області здійснити з 19.02.2020 перерахунок та виплату ОСОБА_1 щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці на підставі довідки про суддівську винагороду від 04.03.2020 № 439 станом на 18.02.2020, виданої Територіальним управлінням Державної судової адміністрації України у Львівській області, у розмірі 54 % грошового утримання працюючого судді з врахуванням виплачених сум. У задоволенні іншої частини позовних вимог відмовлено.
Не погодившись із рішенням суду першої інстанції, Головне управління Пенсійного фонду України у Львівській області подало апеляційну скаргу, в якій з покликанням на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просить скасувати судове рішення та прийняти нове, яким у задоволенні позовних вимог відмовити повністю.
В обґрунтування вимог апеляційної скарги зазначає, що на виконання рішення Львівського окружного адміністративного суду від 22.10.2020 у справі № 380/7546/20 позивачу з 19.02.2020 здійснено перерахунок щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці з врахуванням рішення Конституційного Суду України від 18.02.2020 № 2-р/2020 та вимог частини третьої статті 142 Закону України «Про судоустрій і статус суддів», виходячи з розміру 50 % суддівської винагороди судді, який працює на відповідній посаді. Зазначає, що наявність у Кодексі адміністративного судочинства України спеціальних норм, спрямованих на забезпечення належного виконання судового рішення, виключає можливість застосування загального судового порядку захисту прав та інтересів стягувача шляхом подання позову.
Оскільки апеляційну скаргу подано на рішення суду першої інстанції, яке ухвалено в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у письмовому провадженні), апеляційний суд відповідно до вимог пункту 3 частини першої статті 311 Кодексу адміністративного судочинства України розглядає справу в порядку письмового провадження.
Заслухавши суддю-доповідача, проаналізувавши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, суд вважає, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення з таких підстав. 
Судом встановлено та підтверджено матеріалами справи, що ОСОБА_1 є суддею Радехівського районного суду Львівської області у відставці, перебуває на обліку в Головному управлінні Пенсійного фонду України у Львівській області, якому виплачувалось щомісячне довічне грошове утримання судді у відставці у розмірі 84% від суддівської винагороди.
Рішенням Львівського окружного адміністративного суду від 22.10.2020 у справі № 380/7546/20, яке набрало законної сили, задоволено позов ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області про визнання дій протиправними, зобов`язання вчинити дії; визнано протиправним та скасовано рішення від 18.03.2020 відділу з питань перерахунків пенсій № 22 управління застосування пенсійного законодавства Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області про відмову у перерахунку щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці ОСОБА_1 ; зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України у Львівській області здійснити перерахунок та виплату ОСОБА_1 щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці згідно з довідкою Територіального управління Державної судової адміністрації України у Львівській області від 04.03.2020 № 439 з урахуванням фактично виплачених сум, починаючи з 19.02.2020.
На виконання вказаного рішення суду Кам`янка-Бузьке об`єднане управління ПФУ прийнято рішення від 25.02.2021 № 913220130932 про перерахунок щомісячного довічного утримання судді у відставці ОСОБА_1 , яким визначено довічне грошове утримання судді у відставці у розмірі 50% суддівської винагороди.
Не погодившись з зазначеним рішенням відповідача в частині визначення розміру довічного грошового утримання судді у відставці, позивач звернувся до суду.
Задовольняючи частково позов, суд першої інстанції виходив з того, що з врахуванням наявного у позивача стажу роботи, який дає право на відставку та отримання щомісячного (довічного) грошового утримання, позивач має право на отримання довічного грошового утримання у розмірі 54% заробітку діючого на відповідній посаді судді, починаючи з 19.02.2020, що свідчить про протиправність рішення органу Пенсійного фонду від 25.02.2021 № 913220130932 щодо зменшення розміру щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці під час його перерахунку.
Апеляційний суд погоджується з таким висновком суду першої інстанції з огляду на наступне.
Згідно з частиною другою статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Частиною першою статті 126 Конституції України визначено, що незалежність і недоторканість суддів гарантується Конституцією і законами України.
Відповідно до статті 130 Конституції України держава забезпечує фінансування та належні умови для функціонування судів і діяльності суддів. У Державному бюджеті України окремо визначаються видатки на утримання судів з урахуванням пропозицій Вищої ради правосуддя. Розмір винагороди судді встановлюється законом про судоустрій.
Організацію судової влади та здійснення правосуддя в Україні, що функціонує на засадах верховенства права відповідно до європейських стандартів і забезпечує право кожного на справедливий суд визначає Закон України від 02.06.2016 №1402-VIII «Про судоустрій і статус суддів» (далі – Закон №1402-VIII).
Пунктом 2 розділу ХІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону №1402-VIII визнано таким, що втратив чинність з дня набрання чинності цим Законом, Закон України від 07.07.2010 №2453-VI «Про судоустрій і статус суддів» (далі – Закон № 2453-VI), крім положень, зазначених у пунктах 7, 23, 25, 36 цього розділу.
Приписами частини першої статті 142 Закону №1402-VІІІ визначено, що суддя, який вийшов у відставку, після досягнення чоловіками віку 62 років, жінками - пенсійного віку, встановленого статтею 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», виплачується пенсія на умовах, визначених зазначеним Законом, або за його вибором щомісячне довічне грошове утримання. До досягнення зазначеного віку право на пенсію за віком або щомісячне довічне грошове утримання мають чоловіки 1955 року народження і старші після досягнення ними такого віку: 1) 61 рік - які народилися з 1 січня 1954 року по 31 грудня 1954 року; 2) 61 рік 6 місяців - які народилися з 1 січня 1955 року по 31 грудня 1955 року.
Частиною другою статті 142 Закону №1402-VIІІ визначено, що суддя у відставці, який не досяг віку, встановленого частиною першою цієї статті, отримує щомісячне довічне грошове утримання. При досягненні таким суддею віку, встановленого частиною першою цієї статті, за ним зберігається право на отримання щомісячного довічного грошового утримання або, за його вибором, призначається пенсія на умовах, визначених Законом України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».
Досліджуючи поняття щомісячне довічне грошове утримання судді, Конституційний Суд України у мотивувальній частині рішення від 14.12.2011 № 18-рп/2011 вказав, що це утримання є самостійною гарантією незалежності судді та складовою його правового статусу, а правова природа щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці та щомісячного грошового утримання діючого судді однакова, а самі ці поняття однорідні та взаємопов`язані, ідентичні, відрізняються лише за способом фінансування: судді у відставці виплату одержують з Пенсійного фонду України за рахунок Державного бюджету, діючі судді - виключно з Державного бюджету України. У цьому ж рішенні Конституційний Суд України також вказав про неможливість звуження змісту та об`єму гарантій незалежності суддів, а відповідно, матеріального та соціального забезпечення.
У Рішенні Конституційного Суду України від 03.06.2013 №3-рп/2013 (справа щодо змін умов виплати пенсій і щомісячного довічного грошового утримання суддів у відставці) зазначено, що визначені Конституцією та законами України гарантії незалежності суддів є невід`ємним елементом їх статусу, поширюються на всіх суддів України та є необхідною умовою здійснення правосуддя неупередженим, безстороннім і справедливим судом. Такими гарантіями є надання їм за рахунок держави матеріального забезпечення (суддівська винагорода, пенсія, щомісячне довічне грошове утримання тощо) та надання їм у майбутньому статусу судді у відставці. Право судді у відставці на пенсійне або щомісячне довічне грошове утримання є гарантією належного здійснення правосуддя і незалежності працюючих суддів та дає підстави висувати до суддів високі вимоги, зберігати довіру до їх компетентності і неупередженості. Щомісячне довічне грошове утримання судді спрямоване на забезпечення гідного його статусу життєвого рівня, оскільки суддя обмежений у праві заробляти додаткові матеріальні блага, зокрема, обіймати будь-які інші оплачувані посади, виконувати іншу оплачувану роботу. Конституційний принцип незалежності суддів означає, в тому числі, конституційно обумовлений імператив охорони матеріального забезпечення суддів від його скасування чи зниження досягнутого рівня без відповідної компенсації як гарантію недопущення впливу або втручання у здійснення правосуддя.
Окрім цього, зазначений підхід до статусу судді у відставці та питання належного матеріального забезпечення суддів у відставці знайшов своє продовження у Рішенні Конституційного Суду України від 08.06.2016 № 4-рп/2016, у абзаці другому пункту 3 мотивувальної частини якого Суд зазначив, що щомісячне довічне грошове утримання є особливою формою матеріального забезпечення судді, полягає у гарантованій державою щомісячній грошовій виплаті, що слугує забезпеченню належного матеріального утримання судді після звільнення від виконання обов`язків (відставки), а також життєвого рівня, гідного його статусу.
Відповідно до частини третьої статті 142 Закону №1402-VIII щомісячне довічне грошове утримання виплачується судді у відставці в розмірі 50 відсотків суддівської винагороди судді, який працює на відповідній посаді. За кожний повний рік роботи на посаді судді понад 20 років розмір щомісячного довічного грошового утримання збільшується на два відсотки грошового утримання судді.
Разом з цим, апеляційний суд звертає увагу на те, що відповідно до частини першої статті 137 Закону №1402-VIII до стажу роботи на посаді судді зараховується робота на посаді: 1) судді судів України, арбітра (судді) арбітражних судів України, державного арбітра колишнього Державного арбітражу України, арбітра відомчих арбітражів України, судді Конституційного Суду України; 2) члена Вищої ради правосуддя, Вищої ради юстиції, Вищої кваліфікаційної комісії суддів України; 3) судді в судах та арбітрів у державному і відомчому арбітражах колишнього СРСР та республік, що входили до його складу.
Відповідно до частини четвертої статті 78 Кодексу адміністративного судочинства України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. 
Відтак, слід погодитися із судом першої інстанції у тому, що з урахуванням обставин, встановлених судовими рішеннями Львівського окружного адміністративного суду від 30.07.2018 у справі № 813/2098/18 та від 22.10.2020 у справі № 380/7546/20, ОСОБА_1 має 22 роки 6 місяців 12 днів стажу, який дає йому право на отримання довічного грошового утримання судді у відставці. 
Відтак, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про те, що з урахуванням приписів частини третьої статті 142 Закону №1402-VIII позивач має право на отримання довічного грошового утримання судді у відставці з розрахунку 54 % суддівської винагороди судді, який працює на відповідній посаді.
Отже, перерахунок довічного грошового утримання судді у відставці ОСОБА_1 з розрахунку 50 % суддівської винагороди судді з урахуванням відомостей, що містяться у довідці Територіального управління Державної судової адміністрації у Львівській області від 04.03.2020 № 439, правомірно визнаний судом першої інстанції протиправним, оскільки відповідний перерахунок щомісячного довічного грошового утримання позивача з 19.02.2020 повинен бути здійснений виходячи з розрахунку 54 % суддівської винагороди судді, який працює на відповідній посаді.
Що стосується доводів скаржника про неможливість застосування загального судового порядку захисту прав та інтересів ОСОБА_1 шляхом подання позову при вирішення спору у даній справі, так як такий стосується виконання судового рішення (рішення Львівського окружного адміністративного суду від 22.10.2020 у справі № 380/7546/20), то суд апеляційної інстанції вважає їх безпідставними, оскільки при розгляді судом справи № 380/7546/20 спору стосовно відсоткового розміру щомісячного довічного грошового утримання позивача не існувало та вказане питання не вирішувалось.
Крім того, колегія суддів враховує позицію Європейського суду з прав людини (в аспекті оцінки аргументів учасників справи), сформовану в рішенні у справі «Серявін та інші проти України» (№ 4909/04): згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі Руїс Торіха проти Іспанії (Ruiz Torija v. Spain) № 303-A, пункт 29).
За наведених обставин, апеляційний суд вважає, що доводи апеляційної скарги висновків суду першої інстанції не спростовують і не дають підстав для висновку про порушення судом першої інстанції норм матеріального або процесуального права, що відповідно до статті 316 Кодексу адміністративного судочинства України є підставою для залишення апеляційної скарги без задоволення, а рішення суду - без змін.
Керуючись статтями 311, 315, 316, 321, 322, 325 Кодексу адміністративного судочинства України,-

                                                 П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області залишити без задоволення, а рішення Львівського окружного адміністративного суду від 02 липня 2021 року у справі № 380/7808/21 - без змін.
Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та не може бути оскаржена, крім випадків, передбачених пунктом 2 частини п`ятої статті 328 Кодексу адміністративного судочинства України. 

Головуючий суддя	 	Л. П. Іщук 	
судді	 	Т. В. Онишкевич 	
 	 	Н. М. Судова-Хомюк  	
Повне судове рішення складено 17.12.2021