УХВАЛА                                             
                                                                                                    
25листопада 2021 року
м. Київ
 
справа № 461/6985/19
провадження № 61-13196св21
 
Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду Антоненко Н. О. (суддя-доповідач), Дундар І. О., Русинчука М. М.,  
 
учасники справи:
позивач - ОСОБА_1 , 
відповідач - ОСОБА_2 , 
третя особа - Служба у справах дітей Сихівської районної адміністрації Львівської міської ради 
розглянувши в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи касаційною скаргою ОСОБА_3 , підписаною адвокатом Кульчицьким Олександром Сергійовичем, на рішення Галицького районного суду                                    м. Львова від 07 серпня 2020 року в складі судді Юрківа О. Р. та на постанову Львівського апеляційного суду від 06 липня 2021 року в складі колегії суддів Бойко С. М., Копняк С. М., Ніткевича А. В.,
ВСТАНОВИВ : 
 
12вересня 2019 року ОСОБА_1 звернувся в суд з позовом до                        ОСОБА_2 , в якому просив визнати незаконним утримування на території України малолітньої дитини ОСОБА_4 ,  ІНФОРМАЦІЯ_1 , її матір`ю - відповідачем  ОСОБА_2 , та повернути малолітню ОСОБА_4 до місця постійного проживання у Турецькій Республіці.
 
Рішенням Галицького районного суду м. Львова від 07 серпня 2020 року, залишеним без змін постановою Львівського апеляційного суду від 06 липня 2021 року, в задоволенні позову відмовлено.
 
03 серпня 2021 року ОСОБА_1  подав до Верховного Суду касаційну скаргу на вказані судові рішення. 
 
Ухвалою Верховного Суду від 05 жовтня 2021 року відкрито касаційне провадження в справі.  
 
Підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пункті 1 частини другої статті 389 ЦПК України, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права виключно у таких випадках: якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку.
 
В ухвалі Верховного Суду від 05 жовтня 2021 року ОСОБА_1 посилається на посилається на пункт 1 частини другої статті 389 ЦПК України як на підставу касаційного оскарження,  зазначає, що  суди  при вирішенні справи не застосували висновків, викладених у постановах Верховного Суду від 24 жовтня 2018 року в справі № 344/12248/16-ц, від 08 травня 2019 року в справі                                № 333/5986/16-ц, від  31  жовтня  2018  року  в справі  № 405/2584/17,                  від 25 липня 2018 року в справі № 755/12339/17, від 14 липня 2021 року  в справі № 335/8156/19.
 
Заслухавши доповідь судді-доповідача, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду вважає, що справа підлягає призначенню до судовогорозгляду, оскільки доводи касаційної скарги викликають необхідність перевірки правильності застосування судами норм матеріального і процесуального права.
 
Керуючись статтями 401, 402 ЦПК України, Верховний Суд у складі постійної колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду,

 
 
УХВАЛИВ :
 
Справу за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2 , третя особа Служба у справах дітей Сихівської районної адміністрації Львівської міської ради про забезпечення повернення малолітньої дитини до Турецької Республіки призначити до судового розгляду в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи у складі колегії з п`яти суддів. 
 
Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання та оскарженню не підлягає.
 
Судді:                                                                                                             Н. О. Антоненко
 
                                                                                                                       І. О. Дундар
 
                                                                                                                         М. М. Русинчук