ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД      
вул. Шолуденка, буд. 1, літера А, м. Київ, 04116, (044) 230-06-58 inbox@anec.court.gov.ua 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
"23" вересня 2021 р.           Справа№ 910/12821/20
Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів: 
головуючого:           Суліма  В.В.
суддів:            Буравльова  С.І. 
          Коротун О.М. 
 
при секретарі судового засідання : Шевченко Н.А.  
за участю представників сторін: 
від позивача : Вознюк Є.В.;
від відповідача: Барсов С.О.,
розглянувши апеляційну скаргу Акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" 
на рішення   Господарського суду міста Києва від 09.02.2021 року (повний текст складено 23.02.2021 року)
у справі № 910/12821/20 (суддя: Котков О.В.)
за позовом Акціонерного товариства "Оператор газорозподільної системи "Житомиргаз" 
до Акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" 
про розірвання договору                                        
                                                            
                                                             ВСТАНОВИВ: 
          Акціонерне товариство "Оператор газорозподільної системи "Житомиргаз" (далі - позивач) звернулось до Господарського суду міста Києва із позовом до Акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України"  (далі - відповідач)  про  розірвання договору від 01.10.2004 року № 14/1289/04 оренди газопроводів та споруд на них з 13.07.2020 року включно.
          Позовні вимоги обґрунтовані тим, що договір оренди газопроводів та споруд на них  № 14/1289/04 від 01.10.2004 року припинив свою дію, однак відповідачем факт припинення договору не визнається.
          Рішенням Господарського суду міста Києва від 09.02.2021 року позов задоволено частково. Розірвано договір від 01.10.2004 року № 14/1289/04 оренди газопроводів та споруд на них з 16.07.2020 року включно. Стягнуто з Акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" на користь Акціонерного товариства "Оператор газорозподільної системи "Житомиргаз" судовий збір  в сумі 2102,00 грн.
          Не погодившись з прийнятим рішенням,  Акціонерне товариство "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України",   звернулось до суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення Господарського суду   міста Києва від 09.02.2021 року  у даній справі та прийняти нове рішення яким відмовити в задоволені позовні вимоги повністю. Судові витрати покласти на позивача.
          Апеляційна скарга мотивована тим, що Господарський суд міста Києва, визнав обставини встановленими, які є недоведеними і мають значення для справи, неправильно застосував норми матеріального та процесуального права, зокрема, ч. 1 ст. 236 Господарського процесуального кодексу України. 
          Так, скаржник вказав, що судом першої інстанції  в оскаржуваному рішенні упущено згадування характеристик орендованого майна з метою уникнення підвідних газопроводів для постачання  природного газу споживачам, а також проігноровано той факт, що позивач  продовжує користуватися майном відповідача і не має наміру припиняти використання  цього майна у майбутньому.  
Крім того, скаржник вказав, що за умови розірвання договору оренди позивач зобов`язаний  припинити газопостачання даним газопроводом та здійснити його консервацію з метою недопущення  виникнення  на ньому аварійних та надзвичайних ситуацій  у зв`язку з відсутністю експлуатуючої  організації. 
Також, за твердженням скаржника,  позивач не звертався до відповідача з пропозицією про зміну чи розірвання договору, а тому правові підстави для розірвання договору з посиланням на ст. 188 Господарського кодексу України відсутні. 
          Згідно протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями справу № 910/12821/20 передано для розгляду колегії суддів у складі: головуючий суддя - Сулім В.В., судді: Майданевич А.Г., Гаврилюк О.М.
          На стадії відкриття апеляційного провадження суддею Майданевичем А.Г., заявлено самовідвід від розгляду справи №911/12821/20 з метою недопущення сумнівів в неупередженості, які можуть виникнути в зв`язку з тим, що близький родич судді з 02.01.2020 року працює в Акціонерному товаристві "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України". 
          Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 30.03.2021 року заяву про самовідвід судді Майданевича А.Г. у розгляді апеляційної скарги Акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" на рішення Господарського суду міста Києва від 09.02.2021 у справі № 910/12821/20 задоволено. Матеріали справи № 910/12821/20 передано для здійснення повторного автоматизованого розподілу та визначення іншого складу суддів відповідно до ст.32 Господарського процесуального кодексу України.
                    Розпорядженням керівника апарату суду № 09.1-08/1363/21 від 06.04.2021 призначено проведення повторного автоматизованого розподілу справи для заміни судді, який не є головуючим суддею (суддею-доповідачем), у зв`язку з задоволенням заяви про самовідвід судді Майданевича А.Г. у розгляді апеляційної скарги Акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" на рішення Господарського суду міста Києва від 09.02.2021 року у справі № 910/12821/20.
          Згідно з протоколом повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 06.04.2021 року справу №910/12821/20   передано на розгляд колегії суддів у складі: головуючий суддя - Сулім В.В., суддів Гаврилюк О.М., Коротун О.М.
          Північний апеляційний господарський суд відкрив апеляційне провадження за апеляційною скаргою Акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" на рішення Господарського суду міста Києва від 09.02.2021 року у справі № 910/12821/20 своєю ухвалою від 08.04.2021 року.
          Розгляд справи неодноразово відкладався на підставі ст. 216 Господарського процесуального кодексу України. 
16.04.2021 року через відділ забезпечення документообігу суду та моніторингу виконання документів від представника позивача  до суду надійшов відзив на апеляційну скаргу, відповідно до якого позивач  просив суд апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення господарського суду без змін.
Крім того, представник  позивача у відзиві на апеляційну скаргу, зокрема зазначив, що газопровід, який був предметом оренди за договором від 01.10.2004 року був попередньо переданий, при направленні заяви про припинення дії договору від 01.10.2004 року, в тому числі з відповідним актом приймання-передачі, при цьому відмову відповідача, позивач розглядає, як необґрунтовану та таку, що не відповідає умовам договору від 01.10.2004 року та нормам діючого законодавства України.  
Також, представник позивача наголосив на тому, що твердження відповідача  щодо пролонгації договору від 01.10.2004 року, внаслідок користування орендованим майном, є цілком і повністю безпідставним, не обґрунтованим, таким, що не узгоджується ані з нормами законодавства та умовами договору від 01.10.2004 року, ані з дійсними обставинами справи. 
При цьому, позивач акцентує увагу суду на тому, що договір від 03.10.2004 року містить  конкретно визначений механізм його припинення і необхідність в розширеному тлумаченні  його умов, відсутня. 
30.04.2021 року через відділ забезпечення документообігу суду та моніторингу виконання документів від представника скаржника  до суду надійшла відповідь на відзив на апеляційну скаргу, відповідно до якої скаржник, зокрема, зазначив, що оскільки орендар не повернув орендоване майно орендодавцю та продовжував користування ним, відповідач обґрунтовано вважає договір від 01.10.2004 року діючим та продовженим на новий строк. 
12.05.2021 року через відділ забезпечення документообігу суду та моніторингу виконання документів від представника позивача  до суду надійшли пояснення в контексті відповіді на відзив на апеляційну скаргу, відповідно до яких позивач, зокрема, зазначив, що позивач вчи нив всі можливі зі свого боку дії направлені на  повернення  орендованого газопроводу, однак протиправне ігнорування відповідачем пропозиції щодо повернення  майна, є свідченням порушення останнім ст. 13 Цивільного кодексу України (в частині зловживання правом), а від так наслідки пов`язані з таким зловживанням зі сторони  відповідача не можуть бути покладені на позивача, зокрема у вигляді пролонгації договору від 01.10.2004 року, внаслідок користування  орендованим майном, так як таке твердження є цілком і повністю безпідставним, такими, що не узгоджується ані з нормами законодавства та умовами договору від 01.10.2004 року, ані з дійсними обставинами справи.  
           08.09.2021 року через відділ забезпечення документообігу суду та моніторингу виконання документів від представника позивача  до суду надійшли додаткові пояснення, відповідно до яких позивач, зокрема, просив суд звернути увагу на правовий висновок Об`єднаної палати Верховного Суду викладений в  постанові у справі №925/916/17 від 31.05.2019 року, відповідно до яких: «Приписами частин 2, 3, 4  ст. 179 Господарського кодексу України  передбачено, що укладання господарського договору є обов`язковим для сторін, зокрема, якщо існує пряма вказівка закону щодо обов`язковості укладення договору  для певних категорій суб`єктів господарювання, органів державної влади чи органів місцевого самоврядування. Кабінет Міністрів України, уповноважені ним або законом органи виконавчої влади можуть рекомендувати суб`єктам господарювання орієнтовні умови господарських договорів (примірні договори), а у визначених законом випадках - затверджувати типові договори.
          Частинами 4 та 5  ст. 9 Закону України "Про трубопровідний транспорт"  визначено імперативну вимогу про те, що  взаємовідносини суб`єктів, яким передано в управління об`єкти трубопровідного транспорту, що проходять в одному технічному коридорі або перетинаються,  здійснюються на основі договорів;  підприємства, установи та організації,  що експлуатують трубопроводи, які підпорядковані різним відомствам, але розташовані в одному технічному коридорі, повинні узгодити умови їх експлуатації. Отже, законодавцем передбачено вимогу щодо обов`язковості укладення договору при будь-яких різновидах експлуатації об`єктів трубопровідного транспорту. А згідно із  статтею 2 цього Закону, систему трубопровідного транспорту становлять як магістральні трубопроводи, так промисловий трубопровідний транспорт, до якого належать газопроводи високого тиску та підвідні газопроводи.
          Як встановлено судами за змістом позовної заяви, предметом врегулювання правовідносин за спірним договором є  право на експлуатацію  "газопроводу високого тиску від АГРС м. Монастирище до ГРП цукрового заводу смт. Цибулів ГГРП м. Монастирище", збудованого у 2004 за кошти НАК "Нафтогаз" та "Підвідний газопровід від с. Будище до с. Шевченкове та с. Моринці", набутий НАК "Нафтогаз" за договором купівлі-продажу 27.09.2004 у ТОВ "Цибулівський цукровий завод".
          Отже, у даній справі заявлена позовна вимога про спонукання до укладення договору, який є обов`язковим до укладення в силу спеціального закону (статті 9 Закону України «Про трубопровідний транспорт»).».
22.09.2021 року через відділ забезпечення документообігу суду та моніторингу виконання документів від представника скаржника до суду надійшли додаткові пояснення, відповідно до яких скаржник, зокрема, зазначив, що протокол розбіжностей від 23.01.2018 року не відповідає вимогам ч. 4 ст. 181 Господарського кодексу України, що ставляться до протоколу розбіжностей. Він є новою офертою, оскільки, стосується розбіжностей не лише щодо окремих положень запропонованого другою стороною договору, а повністю є новою пропозицією з іншим предметом договору, іншими найменуваннями сторін та іншими умовами договору. 
          У зв`язку з перебуванням судді Гаврилюка О.М., який входить до складу суду, у відпустці, відповідно витягу з протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 22.09.2021 року, для розгляду апеляційної скарги у даній справі визначено колегію суддів у складі: головуючий суддя - Сулім В.В., судді: Буравльов С.І., Коротун О.М.
          Північний апеляційний господарський суд прийняв до свого провадження апеляційну скаргу Акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" на рішення   Господарського суду міста Києва від 09.02.2021 року у справі №910/12821/20 колегією суддів Північного апеляційного господарського суду у складі:    головуючий суддя -     Сулім В.В., судді: Буравльов С.І.,  Коротун О.М. своєю ухвалою від 22.09.2021 року.
          Представник відповідача   в судовому засіданні Північного апеляційного господарського суду 23.09.2021 року  підтримав доводи апеляційної скарги та просив її задовольнити, рішення суду першої інстанції скасувати. 
          Представник позивача  в судовому засіданні Північного апеляційного господарського суду 23.09.2021 року заперечував проти доводів апеляційної скарги та просив відмовити в її задоволенні рішення суду першої інстанції - залишити без змін.
          Розглянувши апеляційну скаргу, перевіривши матеріали справи, Північний апеляційний господарський суд вважає, що рішення  Господарського суду  міста Києва  від 09.02.2021 року підлягає залишенню без змін, апеляційна скарга Акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України"  - без задоволення,  з наступних підстав. 
          Відповідно до ст. 269 Господарського процесуального кодексу України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. 
          Як вбачається з матеріалів справи та правильно встановлено судом першої інстанції, 01.10.2004 року між Відкритим акціонерним товариством по газопостачанню та газифікації "Житомиргаз", правонаступником якого є позивач (орендар) та Національною акціонерною компанією "Нафтогаз України" (орендодавець)  був укладений договір оренди газопроводів та споруд на них № 14/1289/04 (далі - договір), відповідно до умов  якого орендодавець передає, а орендар приймає у строкове платне користування окреме індивідуально визначене майно, перелік якого наведено у додатку, вартість якого визначена згідно з актом про оцінку вартості основних засобів і становить 3 351 952,82 грн. Майно передається в оренду з метою забезпечення безперебійного та безаварійного постачання природного газу споживачам Житомирської області та отримання на цій основі прибутку.
          Відповідно до п. 10.1. договору, останній укладений строком на 360 днів, що діє з 01.10.2004 року до 25.09.2005 року включно 
          Згідно п. 10.5 договору у разі відсутності заяви однієї зі сторін про припинення дії цього договору або його зміну після закінчення строку його чинності протягом одного місяця договір вважається продовженим на той самий термін і на тих самих умовах, які були ним передбачені.
          ПАТ "Житомиргаз" звернулося до відповідача із заявою № 100007.2-Сл-9425-0820 від 03.08.2020 року про припинення дії договору від 01.10.2004 року № 14/1289/04, в якій зазначило, що беручи до уваги зміст пункту 10.5 цього договору, він припинив дію з 13.07.2020 року включно і не продовжується (пролонгується на майбутнє, незалежно від моменту отримання цієї заяви), долучивши до зазначеного листа додаткову угоду від 03.08.2020 року про припинення договору та акт приймання-передачі підвідного газопроводу.
          Відповідач в свою чергу  надав відповідь (лист від 13.08.2020 року № 50/11-456), в якій, зокрема  зазначив, що оскільки ПАТ "Житомиргаз" користується орендованим майном, такий правочин вважається діючим та продовженим на новий строк, тому правових підстав для визнання спірного договору припиненим немає.
          Як правильно встановлено судом першої інстанції, за своєю правовою природою договір оренди газопроводів та споруд на них № 14/1289/04 від 01.10.2004 року є договором оренди.
          Відповідно до ч. 1 ст. 283 Господарського кодексу України за договором оренди одна сторона (орендодавець) передає другій стороні (орендареві) за плату на певний строк у користування майно для здійснення господарської діяльності.
          Згідно з ч. 6 ст. 283 Господарського кодексу України до відносин оренди застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.
          Відповідно до ст. 759 Цивільного кодексу України за договором найму (оренди) наймодавець передає або зобов`язаний передати наймачеві майно у користування за плату на певний строк.
          Договір вважається укладеним, коли між сторонами досягнуто згоди з усіх істотних умов (ст. 638 Цивільного кодексу України). 
          Відповідно до ч. 1 ст. 763 Цивільного кодексу України договір найму укладається на строк, встановлений договором.
          Пунктом 10.1. договору сторонами узгоджено, що договір укладено строком на 360 днів, що діє з 01.10.2004 року до 25.09.2005 року включно.
          За умовами п. 10.5. договору у разі відсутності заяви однієї із сторін про припинення дії цього договору або його зміну після закінчення строку його чинності протягом одного місяця, Договір вважається продовженим на той самий термін та на тих самих умовах, які були передбачені цим договором.
          За змістом частини 1, 2  ст.631 Цивільного кодексу України  строком договору є час, протягом якого сторони можуть здійснити свої права і виконати свої обов`язки відповідно до договору. Договір набирає чинності з моменту його укладення.
          Згідно з частиною 1  ст.627 Цивільного кодексу України  відповідно до  статті 6 цього Кодексу  сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього  Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.
          Відповідно до ч. 4 ст. 284 Господарського кодексу України строк договору оренди визначається за погодженням сторін. У разі відсутності заяви однієї із сторін про припинення або зміну умов договору оренди протягом одного місяця після закінчення строку дії договору він вважається продовженим на такий самий строк і на тих самих умовах, які були передбачені договором.
          Отже, зі змісту наведеного вбачається, що після закінчення строку договору оренди він може бути продовжений на такий самий строк, на який цей договір укладався, за умови відсутності заяви однієї із сторін.
          З огляду на викладене, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що якщо на дату закінчення строку договору оренди і протягом місяця після закінчення цього строку мали місце заперечення сторін щодо поновлення договору на новий строк, то такий договір припиняється.
          Як вбачається з матеріалів справи, рішенням Господарського суду міста Києва від 18.02.2019 року у справі  № 910/15494/18, залишеним без змін постановою Верховного Суду від 10.09.2019 року встановлено, що враховуючи відсутність заяв сторін про припинення договору протягом одного місяця з 25.07.2018 року, укладений між сторонами договір оренди газопроводів та споруд на них № 14/1289/04  продовжений на той самий термін, тобто на 360 днів, до 20.07.2019 року включно.
          Разом з цим, колегія суддів приймає до уваги висновки Верховного Суду викладені у постанові від 10.09.2019 року,  зокрема, відповідно до яких:
          "Статтею 20 Господарського кодексу України та ст. 16 Цивільного кодексу України визначені способи захисту прав і законних інтересів суб`єктів господарювання.
          Відповідно до положень ст. 20 Господарського кодексу України кожний суб`єкт господарювання та споживач має право на захист своїх прав і законних інтересів. Права та законні інтереси зазначених суб`єктів захищаються шляхом: визнання наявності або відсутності прав; визнання повністю або частково недійсними актів органів державної влади та органів місцевого самоврядування, актів інших суб`єктів, що суперечать законодавству, ущемляють права та законні інтереси суб`єкта господарювання або споживачів; визнання недійсними господарських угод з підстав, передбачених законом; відновлення становища, яке існувало до порушення прав та законних інтересів суб`єктів господарювання; припинення дій, що порушують право або створюють загрозу його порушення; присудження до виконання обов`язку в натурі; відшкодування збитків; застосування штрафних санкцій; застосування оперативно-господарських санкцій; застосування адміністративно-господарських санкцій; установлення, зміни і припинення господарських правовідносин; іншими способами, передбаченими законом.
          Зазначеними правовими нормами не передбачено такого способу захисту права та інтересу, як визнання договору припиненим, а реалізація такого способу захисту, як зміна або припинення правовідношення може відбуватися шляхом розірвання договору.
          (Аналогічну правову позицію викладено у постанові Великої Палати Верховного Суду від 27.11.2018 у справі № 905/2260/17)".
          Як було встановлено вище, ПАТ "Житомиргаз" звернулося до відповідача із заявою № 100007.2-Сл-9425-0820 від 03.08.2020 року про припинення дії договору від 01.10.2004 року № 14/1289/04, в якій зазначило, що беручи до уваги зміст пункту 10.5 цього договору, він припинив дію з 13.07.2020 року включно і не продовжується (пролонгується на майбутнє, незалежно від моменту отримання цієї заяви), долучивши до зазначеного листа додаткову угоду від 03.08.2020 року про припинення договору та акт приймання-передачі підвідного газопроводу.
          З огляду на викладене, колегія суддів критично оцінює твердження скаржника, що позивач не звертався до відповідача з пропозицією про зміну чи розірвання договору, а тому правові підстави для розірвання договору з посиланням на ст. 188 Господарського кодексу України відсутні.
          Відповідно до  ч. 1 ст. 651 Цивільного кодексу України зміна або розірвання договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом.
          Договір може бути розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених законом або договором. Істотним є таке порушення стороною договору, коли друга сторона значною мірою позбавляється того, на що вона розраховувала при укладені договору (ч. 2 ст. 651 Цивільного кодексу України). 
          Згідно ч. 1 ст. 652 Цивільного кодексу України  у разі істотної зміни обставин, якими сторони керувалися при укладенні договору, договір може бути змінений або розірваний за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або не випливає із суті зобов`язання.
          Відповідно до ст. 188 Господарського кодексу України зміна та розірвання господарських договорів в односторонньому порядку не допускається. Якщо інше не передбачено законом або договором. Якщо судовим рішенням договір змінено або розірвано, договір вважається зміненим або розірваним з дня набрання чинності даним рішенням, якщо іншого строку набрання чинності не встановлено за рішенням суду.
          Так, за змістом п. 10.5 договору у разі відсутності заяви однієї зі сторін про припинення дії цього договору або його зміну після закінчення строку його чинності протягом одного місяця договір вважається продовженим на той самий термін і на тих самих умовах, які були ним передбачені.
          З огляду на положення п. 10.1. договору та встановлений рішеннями судів факт продовження терміну дії договору оренди газопроводів та споруд на них від 01.10.2004 року № 14/1289/04 до 20.07.2019 року включно, суд першої інстанції дійшов правомірного висновку, що спірний договір був продовжений на той самий строк, тобто на 360 днів, до 15.07.2020 року (21.07.2019 року + 360 днів = 15.07.2020 року).
          Таким чином, як правильно встановлено судом першої інстанції, договір від 01.10.2004 року № 14/1289/04 оренди газопроводів та споруд на них є розірваним з 16.07.2020 року включно. 
          Відповідно до ч. 1  ст. 73 Господарського процесуального кодексу України  доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
          Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень (ч. 1  ст. 74 Господарського процесуального кодексу України).
          Відповідно до ч. 1-3  ст. 86 Господарського процесуального кодексу України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).
          Оцінка предмету заявленого позову, а відтак наявності підстав для захисту порушеного права позивача про яке ним зазначається в позовній заяві здійснюється судом на розгляд якого передано спір крізь призму оцінки спірних правовідносин та обставин (юридичних фактів), якими позивач обґрунтовує заявлені вимоги (аналогічні висновки викладено у     постановах КГС ВС від 19.09.2019 року у справі № 924/831/17, від 28.11.2019 року у справі № 910/8357/18).
           17.10.2019 року набув чинності      Закон України № 132-IX від 20.09.2019 "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо стимулювання інвестиційної діяльності в Україні", яким було, зокрема внесено зміни до  ГПК України  змінено назву      ст. 79 Господарського процесуального кодексу України   з "Достатність доказів" на нову - "Вірогідність доказів" та викладено її у новій редакції, фактично впровадивши в господарський процес стандарт доказування "вірогідності доказів". Стандарт доказування "вірогідності доказів", на відміну від "достатності доказів", підкреслює необхідність співставлення судом доказів, які надає позивач та відповідач. Тобто, з введенням в дію нового стандарту доказування необхідним є не надати достатньо доказів для підтвердження певної обставини, а надати їх саме ту кількість, яка зможе переважити доводи протилежної сторони судового процесу. Така обставина підлягає доказуванню таким чином, аби задовольнити, як правило, стандарт переваги більш вагомих доказів, тобто коли висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається більш вірогідним, ніж     протилежний (постанови КГС ВС від 02.10.2018 року у справі № 910/18036/17, від 23.10.2019 року у справі № 917/1307/18, від 18.11.2019  року у справі № 902/761/18, від 04.12.2019 року у справі № 917/2101/17).           
          Аналогічна правова позиція міститься у постанові ВП ВС від 18.03.2020 року у справі  № 129/1033/13-ц.
          З огляду на викладене, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції,  що позовні вимоги є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню частково про розірвання договору від 01.10.2004 року № 14/1289/04 оренди газопроводів та споруд на них з 16.07.2020 року включно.
          Щодо твердження скаржника, як на підставу для скасування оскаржуваного рішення, що  за умови розірвання договору оренди позивач зобов`язаний  припинити газопостачання даним газопроводом та здійснити його консервацію з метою недопущення  виникнення  на ньому аварійних та надзвичайних ситуацій  у зв`язку з відсутністю експлуатуючої  організації, колегія суддів відзначає, що експлуатація газорозподільної системи  та її об`єктів здійснюється не в інтересах  позивача, а в інтересах споживачів природного газу, а саме для забезпечення розподілу природного газу, споживачами, які підключені.
          Водночас, колегія суддів приймає як наладжене твердження позивача, що  експлуатація позивачем спірного газопроводу є необхідною умовою для користування газопроводом споживачами природного газу, які до нього підключені.  
          Твердження скаржника, що судом першої інстанції  в оскаржуваному рішенні упущено згадування характеристик орендованого майна з метою уникнення підвідних газопроводів для постачання  природного газу споживачам, а також проігноровано той факт, що позивач  продовжує користуватися майном відповідача і не має наміру припиняти використання  цього майна у майбутньому, не спростовує висновків суду.   
          Колегія суддів апеляційного господарського суду вважає інші посилання скаржника, викладені ним в апеляційній скарзі такими, що не можуть бути підставою для скасування прийнятого у справі рішення, наведені доводи скаржника не спростовують висновків суду першої інстанції та зводяться до переоцінки доказів та встановлених судом обставин.
          Саме лише прагнення скаржника ще раз розглянути та оцінити ті самі обставини справи і докази в ній не є достатньою підставою для скасування оскаржуваного судового рішення.           
          Отже, зазначені в апеляційній скарзі доводи не знайшли свого підтвердження під час перегляду рішення судом апеляційної інстанції, апелянт не подав жодних належних та допустимих доказів на підтвердження власних доводів, які могли б бути прийняті та дослідженні судом апеляційної інстанції в розумінні ст.ст. 73, 76-79, 86, 269 Господарського процесуального кодексу України. А тому апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін.   
          Судові витрати, згідно до ст. 129 Господарського процесуального кодексу України покласти на апелянта.
          Керуючись ст. ст. 129, 269, 270, 275, 276 Господарського процесуального кодексу України, Північний апеляційний господарський суд -                                                                                                                        
                                                       ПОСТАНОВИВ:
           1. Апеляційну скаргу Акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України"  на рішення   Господарського суду міста Києва від 09.02.2021 року  у справі № 910/12821/20 залишити без задоволення.
           2. Рішення Господарського суду міста Києва від 09.02.2021 року у справі №910/12821/20 залишити без змін.
           3. Судові витрати, понесені у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції, покласти на апелянта.
           4.   Матеріали справи №910/12821/20 повернути до Господарського суду міста Києва.

          Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена до Верховного Суду у порядку та строк, передбачений ст.ст. 286-291 Господарського процесуального кодексу України.

Головуючий суддя                                                            В.В. Сулім 

Судді                                                                                С.І. Буравльов

                                                                                О.М. Коротун

Дата складення повного тексту 04.10.2021 року.