ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А
і м е н е м  У к р а ї н и

01 листопада 2021 року 	м. Дніпро	справа № 160/8250/20	

Третій апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:
судді-доповідача:  Шальєвої В.А.
суддів:                           Олефіренко Н.А., Чумака С.Ю.,     
розглянувши в порядку письмового провадження в залі судового засідання Третього апеляційного адміністративного суду у м. Дніпрі апеляційну скаргу Головного управління ДПС у Дніпропетровській області  на рішення Дніпропетровського  окружного адміністративного суду від 31.05.2021 р. (суддя Кадникова Г.В.) в справі № 160/8250/20 за позовом ОСОБА_1 до Головного управління ДПС у Дніпропетровській області  про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення, 
ВСТАНОВИВ:
ОСОБА_1 звернулась до Дніпропетровського окружного адміністративного суду з позовом до Головного управління ДПС у Дніпропетровській області  (далі – ГУ ДПС) про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення від 28.02.2020 р. № 0084965-5440-0421 про визначення суми грошового зобов`язання з податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, за 2019 рік в сумі 5  783,78 грн.
Рішенням Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 31.05.2021 р. позов задоволено, визнано протиправним та скасоване податкове повідомлення-рішення від 28.02.2020 р. №0084965-5440-0421 з податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, що сплачується фізичними особами, які є власниками об`єкту 18010201, за 2019 рік в сумі 5 783,78 грн. 
В апеляційній скарзі відповідач просить скасувати рішення з підстав неправильного застосування судом першої інстанції норм матеріального права, порушення норм процесуального права, ухвалити нове рішення  про відмову у задоволенні позову.
Апелянт вказує, що з огляду на абз. «г» пп. 266.2.2 п. 266.1 ст. 266 Податкового кодексу України власник об`єкта житлової нерухомості для звільнення від оподаткування податком на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, повинен повідомити податкову інспекцію, що житлова нерухомість не придатна для проживання на підставі рішення органу місцевого самоврядування, про використання непридатного для проживання жилого будинку в іншіх цілях або про знесення будинку.
В цьому випадку позивачем не надано доказів  стосовно непридатності об`єкта нерухомості  для проживання, що обумовлює правомірність визначення позивачу грошового зобов`язання оскарженим податковим повідомленням-рішенням.
Справа судом розглянута  без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами на підставі п. 3 ч. 1 ст. 311 КАС України у зв`язку з поданням апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції, яке ухвалено в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у порядку письмового провадження).
Перевіривши  законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, суд доходить висновку, що апеляційна скарга має бути задоволена з наступних підстав.
Судом першої інстанції встановлено, що згідно з інформаційною довідкою з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна від 08.05.2020 року позивачу на праві приватної власності належить домоволодіння, об`єкт житлової нерухомості, яке розташоване за адресою: АДРЕСА_1 , загальною площею 272,4 кв. м., житлова площа 87,8 кв. м.
28.02.2020 р. ГУ ДПС у Дніпропетровській області винесене податкове повідомлення-рішення  відповідно до пп. 54.3.3 п. 54.3 ст. 54, пп. 266.7.2 п. 266.7 ст. 266 Податкового кодексу України  №0084965-5440-0421 про визначення ОСОБА_1 грошового зобов`язання за платежем «податок на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, сплачений фізичними особами, які є власниками об`єктів житлової нерухомості за 2019 рік» у розмірі 5  783,78 грн. 
Позивачем оскаржене податкове повідомлення-рішення від 28.02.2020 р. №0084965-5440-0421 до ДПС України.
Рішенням від 26.06.2020 р. №22709/Н/99-00-06-04-09 податкове повідомлення-рішення від 28.02.2020 р. №0084965-5440-0421 залишено без змін, а скаргу платника – без  задоволення.
Також судом першої інстанції встановлено, що відповідно до свідоцтва про право власності № НОМЕР_1 , яке видане приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Терещенко Н.С. 18.09.2013, ОСОБА_1 придбала занедбане домоволодіння (не придатне для життя), яке розташоване за адресою: АДРЕСА_1 , загальною площею 272,4 кв.м., житлова площа 87,8 кв.м., на підставі акта про проведення прилюдних торгів (аукціону) по реалізації арештованого майна вартістю  109 650,00 грн.
Згідно з актом опису й арешту майна від 17.04.2013 р., складеним державним виконавцем Ленінського ВДВС Дніпропетровського МУЮ у присутності понятих,  а також представника стягувача по виконавчому провадженню Ромашова Ю.В., представника ПП «СП Юстиція» Луканова І.М.,  домоволодіння пошкоджене, розграбоване (внаслідок судової тяганини з 2011 р., близько 3 років порожнє), а саме: теплопровід та опалення відсутні, стоки та каналізація відсутні, вікна відсутні, двері та ворота гаражу відсутні, водопровід та водопостачання відсутні, сходи між поверхами відсутні, при демонтажі вікон та дверей пошкоджені стіни у вигляді тріщин та зміщення плит перекриття вниз на 7 см, тріщини опорних стін по всьому периметру будинку.
Також комісійно зафіксовано, що будинок знаходиться у стані після пожежі (всередині будинку), що призвело до пошкодження підлоги, стін та стелі. Будинок у непридатному для проживання стані.
Оскільки об`єкт нежитлової нерухомості - житловий будинок загальною площею 272,4 кв. м., що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 ,  не є об`єктом оподаткування податком на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, в силу вимог п. «ґ» пп.  266.2.2 п. 266.2 ст. 266 Податкового кодексу України як такий, що непридатний до проживання, а тому не може вважатися об`єктом оподаткування податком на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, сплачений фізичними особами, які є власниками об`єктів житлової нерухомості, за 2019 рік, суд першої інстанції дійшов висновку, що податкове повідомлення-рішення №0084965-5440-0421 від 28.02.2020 є протиправним, а позовні вимоги є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.
Суд визнає приведений висновок необґрунтованим, з огляду на наступне.
Судом встановлено, що ОСОБА_1 є власником об`єкта житлової нерухомості – домоволодіння, яке розташоване за адресою: АДРЕСА_1 , загальною площею 272,4 кв. м., житлова площа 87,8 кв. м., на підставі  свідоцтва про право власності № НОМЕР_1 , виданого приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Терещенко Н.С. 18.09.2013 р., що підтверджено інформаційною довідкою з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна від 08.05.2020 р.
Згідно з актом опису й арешту майна від 17.04.2013 р., складеним державним виконавцем Ленінського ВДВС Дніпропетровського МУЮ,  домоволодіння пошкоджене, розграбоване (внаслідок судової тяганини з 2011 р., близько 3 років порожнє), а саме: теплопровід та опалення відсутні, стоки та каналізація відсутні, вікна відсутні, двері та ворота гаражу відсутні, водопровід та водопостачання відсутні, сходи між поверхами відсутні, при демонтажі вікон та дверей пошкоджені стіни у вигляді тріщин та зміщення плит перекриття вниз на 7 см, тріщини опорних стін по всьому периметру будинку; будинок знаходиться у стані після пожежі (всередині будинку), що призвело до пошкодження підлоги, стін та стелі; будинок у непридатному для проживання стані.
ГУ ДПС 28.02.2020 р. прийняте податкове повідомлення-рішення №0084965-5440-0421 про визначення ОСОБА_1 грошового зобов`язання з податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, що сплачується фізичними особами, які є власниками об`єктів житлової нерухомості, за 2019 рік у розмірі 5  783,78 грн. 
Позивачем оскаржене податкове повідомлення-рішення від 28.02.2020 р. №0084965-5440-0421 до ДПС України.
Рішенням від 26.06.2020 р. №22709/Н/99-00-06-04-09 податкове повідомлення-рішення від 28.02.2020 р. №0084965-5440-0421 залишено без змін, а скаргу платника податку – без  задоволення.
Вирішуючи спірні правовідносини, суд виходить з наступного.
Підпунктом  266.1.1  пункту  266.1  статті  266 Податкового кодексу України встановлено, що    платниками податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, є фізичні та юридичні особи, в тому числі нерезиденти, які є власниками об`єктів житлової та/або нежитлової нерухомості.
Об`єктом оподаткування згідно з положеннями підпункту 266.2.1 пункту 266.2 цієї статті є об`єкт житлової та нежитлової нерухомості, в тому числі його частка.
Підпунктом 266.2.2   пункту 266.2 статті 266 Податкового кодексу  встановлено    перелік об`єктів житлової та нежитлової нерухомості, будівель і споруд, які не є об`єктом оподаткування.
Так, абзацом «ґ» цього підпункту в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин,  передбачено, що не є об`єктом оподаткування житлова нерухомість непридатна для проживання, у тому числі у зв`язку з аварійним станом, визнана такою згідно з рішенням сільської, селищної, міської ради або ради об`єднаної територіальної громади, що створена згідно із законом та перспективним планом формування територій громад.
Тобто, законодавець вказує, що житлова нерухомість не є об`єктом оподаткування, у разі непридатності такої нерухомості для проживання, у тому числі у зв`язку з аварійним станом, у разі  визнання такою згідно з рішенням відповідного органу місцевого самоврядування.
При цьому саме власник об`єкта житлової нерухомості може підтвердити, що житлова нерухомість непридатна для проживання,  рішенням органу місцевого самоврядування про використання непридатного для проживання жилого будинку (жилого приміщення) в інших цілях або про знесення цього будинку.
Відповідно до статті  7 Житлового кодексу України  непридатні для проживання жилі будинки і жилі приміщення переобладнуються для використання в інших цілях або такі будинки зносяться за рішенням виконавчого комітету обласної, міської (міста республіканського підпорядкування) Ради народних депутатів.
Непридатні для проживання жилі приміщення в будинках житлово-будівельних кооперативів може бути переобладнано в нежилі за рішенням загальних зборів членів кооперативу, затвердженим виконавчим комітетом районної, міської, районної в місті Ради народних депутатів.
Порядок обстеження стану жилих будинків з метою встановлення їх відповідності санітарним і технічним вимогам та визнання жилих будинків і жилих приміщень непридатними для проживання встановлюється Радою Міністрів Української РСР.
Згідно з пунктами  5 та 10 пункту б) частини першої статті 30 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні»  до відання виконавчих органів міських рад належать делеговані (державні) повноваження щодо обліку житлового фонду, здійснення контролю за його використанням, а також щодо обліку об`єктів нерухомого майна незалежно від форм власності.    
Положення про порядок обстеження стану жилих будинків з метою встановлення їх відповідності санітарним та технічним вимогам та визнання жилих будинків і жилих приміщень непридатними для проживання затверджене постановою Ради Міністрів УРСР від 26.04.1984 р. № 189 та є чинним на цей час  (далі – Положення).
          Цим Положенням визначено процедуру визнання жилих приміщень непридатними для проживання та їх переведення в нежилі для використання в інших цілях.
За пунктами 1, 3, 5, 6, 7 Положення  жилі будинки державного і громадського житлового фонду підлягають плановому суцільному обстеженню з метою встановлення їх відповідності санітарним і технічним вимогам. Обстеження стану жилих будинків провадиться інженерно-технічними працівниками житлово-експлуатаційних організацій за участю представників громадськості. У разі необхідності до обстеження жилих будинків залучаються фахівці проектних і науково-дослідних організацій та органів і закладів санітарно-епідеміологічної служби. В разі неможливості або недоцільності проведення капітального ремонту житлово-експлуатаційна організація вносить до виконкому районної,    міської,    районної    у    місті    Ради    народних    депутатів пропозицію    про визнання жилого будинку (жилого приміщення) таким, що не відповідає вказаним вимогам і є непридатним для    проживання. У такому разі, для обстеження стану жилих будинків виконавчий комітет відповідної місцевої Ради народних депутатів призначає комісію, яка при визнанні жилого будинку (жилого приміщення) непридатним для проживання вносить виконавчому комітету місцевої Ради пропозицію з проектом відповідного рішення.
Згідно з пунктом 8 Положення рішення щодо придатності жилого будинку (жилого приміщення) для проживання приймає виконавчий комітет відповідної місцевої Ради народних депутатів.
Пунктом 10 Положення передбачено, що виконавчі комітети районних, міських, районних у містах Рад народних депутатів або утворювані ними органи управління, а також відповідні підприємства, установи, організації ведуть облік непридатних для проживання жилих будинків (жилих приміщень) та видають довідки (виписки з рішень виконавчого комітету місцевої Ради) про визнання жилого будинку (жилого приміщення) таким, що не відповідає санітарним і технічним вимогам.
Якщо жилий будинок (жиле приміщення) визнано виконавчим комітетом районної, міської, районної в місті Ради народних депутатів невідповідним санітарним і технічним вимогам та непридатним для проживання, виконком відповідної місцевої Ради вносить до виконавчого комітету обласної, міської (міста республіканського підпорядкування) Ради народних депутатів пропозицію про використання цього будинку (приміщення) в інших цілях або про знесення будинку.
          Таким чином, належним, достовірним та достатнім доказом у розумінні статті 73, 75-76 КАС України непридатності житлового будинку, що належить позивачу, до проживання, знаходження його в аварійному стані, є саме рішення відповідного органу місцевого самоврядування.
          Позивачем доказів прийняття органом місцевого самоврядування такого рішення, як й власне такого рішення, суду не надано.
          Більш того, позивач у питанні того, що житловий будинок, який їй належить, не є об`єктом оподаткування у розумінні  абзацу «ґ» підпункту 266.2.2 пункту 266.2 статті 266 Податкового кодексу України, посилається тільки на акт обстеження житлового будинку, складений державним виконавцем у 2013 році, тоді як податкове зобов`язання спірним податковим повідомленням-рішенням визначено за 2019 рік.
             Частинами першою та другою статті  77 КАС України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених  статтею 78  цього Кодексу.
В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
          Тобто, встановлений частиною другою статті 77 КАС України обов`язок суб`єкта владних повноважень з доведення правомірності свого рішення не є абсолютним, адже на підтвердження обставин, на яких ґрунтуються позовні вимоги, позивач має надати докази, якими в контексті спірних правовідносин є саме рішення органу місцевого самоврядування про непридатність жилого будинку для проживання.
Враховуючи відсутність належних доказів, що житловий будинок, який належить позивачу, не є придатним  для проживання, у тому числі у зв`язку з аварійним станом, визнаний таким згідно з рішенням відповідного органу місцевого самоврядування, а надані позивачем докази не є належними, суд визнає необґрунтованим  висновок суду першої інстанції про те, що житлова нерухомість, що належить позивачу, не є об`єктом оподаткування податком на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, у розумінні   абзацу «ґ» підпункту 266.2.2 пункту 266.2 статті 266 Податкового кодексу України.
Відповідно, оскільки житлова нерухомість, що належить позивачу, є об`єктом оподаткування податком на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, відповідно до    абзацу «ґ» підпункту 266.2.2 пункту 266.2 статті 266 Податкового кодексу України, суд доходить до висновку про обґрунтованість визначення позивачу податкового зобов`язання з податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, за 2019 рік в сумі 5  783,78 грн. податковим повідомленням-рішенням від 28.02.2020 р. № 0084965-5440-0421.
Стосовно таких підстав позову, як те, що контролюючим органом не додано до податкового повідомлення-рішення розрахунку податкового зобов`язання, а в рішенні про результати розгляду скарги зазначено невірний розрахунок, нерухоме майно є спільною сумісною власністю, придбаною в період шлюбу з ОСОБА_2 , суд зазначає наступне.
Суд визнає такі підстави позову необґрунтованими, адже відсутність розрахунку податкового зобов`язання не свідчить про необґрунтованість визначення самого податкового зобов`язання та не тягне за собою скасування податкового повідомлення-рішення.
Доводи про зазначення  у рішенні про результати розгляду скарги невірного розрахунку податкового зобов`язання взагалі виходять за межі доказування в цій справі, позаяк спірним є податкове повідомлення-рішення, а не рішення про результати розгляду скарги.   
Той факт, що майно придбано позивачем в період шлюбу та є спільною сумісною власністю не має правового значення у питанні визначення податкового зобов`язання, адже в силу підпункту 266.1.1 пункту 266.1 статті 266 Податкового кодексу України платниками податку є фізичні та юридичні особи, в тому числі нерезиденти, які є власниками об`єктів житлової та/або нежитлової нерухомості.
Тобто, оскільки власником об`єкта нерухомості є позивач, то й податкове зобов`язання обґрунтовано визначено контролюючим органом саме позивачу як платнику цього податку.
З урахуванням викладеного суд дійшов висновку, що судом першої інстанції  неповно з`ясовані  обставини, що мають значення для справи,  висновки, викладені у рішенні суду першої інстанції, не відповідають  обставинам справи, судом першої інстанції неправильно застосовано норми матеріального права, що є підставою  для скасування рішення суду першої інстанції та ухвалення нового рішення.
Оскільки предметом позову в цій справі є  рішення суб`єкта владних повноважень, на підставі якого ним може бути заявлено вимогу про стягнення грошових коштів у сумі, що не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, тобто ця справа є справою незначної складності у розумінні п. 6 ч. 6 ст. 12 КАС України, судове рішення суду апеляційної інстанції згідно з п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України не підлягає оскарженню в касаційному порядку. 
Керуючись ст. ст. 6, 7, 8, 9,   242, 243,   308, 311,   315,   317, 321,   322, 325  Кодексу адміністративного судочинства України, суд   
ПОСТАНОВИВ:
Апеляційну скаргу Головного управління ДПС у Дніпропетровській області  на рішення Дніпропетровського  окружного адміністративного суду від 31.05.2021 р. в справі № 160/8250/20 задовольнити.
Рішення Дніпропетровського  окружного адміністративного суду від 31.05.2021 р. в справі № 160/8250/20 за позовом ОСОБА_1 до Головного управління ДПС у Дніпропетровській області  про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення скасувати.
Ухвалити в справі № 160/8250/20 нове рішення.
В задоволенні позову ОСОБА_1 до Головного управління ДПС у Дніпропетровській області  про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення відмовити.
Постанова суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду набирає законної сили з дати її прийняття 01.11.2021 р. та відповідно п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України касаційному оскарженню не підлягає.
                    Повне судове рішення складено 01.11.2021 р.
   
             Суддя-доповідач                                                                      В.А. Шальєва 

                               суддя                                                                      Н.А. Олефіренко 

                               суддя                                                                      С.Ю. Чумак