ЗАХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
79010, м.Львів, вул.Личаківська,81
_________________________________________________________________________________________________________
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
"27" вересня 2021 р.                                                           Справа №921/574/20
Західний апеляційний господарський суд в складі колегії суддів: 
головуючий-суддя                                                                         Желік М.Б. 
судді                                                                                                Скрипчук О.С.
                                                                                                                    Плотніцький Б.Д.
за участю секретаря судового засідання Гуньки О.П.

розглянувши апеляційну скаргу Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Тернопільській області Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиція України (м. Івано-Франківськ) (вх.. №01-05/2906/21 від 27.08.2021)
на ухвалу Господарського суду Тернопільської області від 15.07.2021
у справі №921/574/20
за заявою 
боржника ДП «Тернопільський облавтодор» ВАТ «Державна акціонерна компанія «Автомобільні дороги України»
про: банкрутство
за участю представників:
від апелянта – Наконечна І.В. - представник
від АТ «Державна акціонерна компанія «Автомобільні дороги України» – Сірих В.В. – адвокат (в режимі відеоконференції)
інші учасники – не з`явились

Учасникам  процесу роз`яснено їх права та обов`язки, передбачені ст.ст. 35, 42, 46 Господарського процесуального кодексу України. 
Відповідно до ст.222 Господарського процесуального кодексу України фіксування судового засідання здійснюється технічними засобами.

ВСТАНОВИВ:

Ухвалою Господарського суду Тернопільської області від 15.07.2021 у справі №921/574/20 клопотання  арбітражного керуючого №01-20/48 від 18.05.2021 (вх.№4118 від 18.05.2021) та  №01-20/53 від 04.06.2021 (вх.№4717 від 04.06.2021)  про повернення (витребування) майна боржника  задоволено частково.  Визнано такими, що не відповідають приписам  Кодексу України з процедур банкрутства  дії Державної виконавчої служби по стягненню з рахунків боржника коштів виконавчого збору та інших витрат виконавчого провадження в період дії мораторію на задоволення вимог кредиторів. Зобов`язано повернути безпідставно стягнуті з рахунку боржника кошти в частині стягнутих коштів виконавчого збору та інших витрат виконавчого провадження, на поточний рахунок Дочірнього підприємства «Тернопільський облавтодор» відкритого акціонерного товариства  Державна акціонерна компанія «Автомобільні дороги України». Зобов`язано Державну виконавчу службу України в особі будь-якого її підрозділу здійснювати стягнення грошових коштів з дотриманням вимог частини 5  статті 41  Кодексу України з процедур банкрутства, в частині забезпечення арбітражному керуючому належних умов для здійснення контролю за стягненням грошових коштів на які не поширюється дія мораторію.   В іншій частині у задоволенні клопотань арбітражного керуючого №01-20/48 від 18.05.2021 (вх.№4118 від 18.05.2021) та  №01-20/53 від 04.06.2021 (вх.№4717 від 04.06.2021) про повернення (витребування) майна боржника відмовлено. В задоволенні клопотання арбітражного керуючого про ухвалення порядку забезпечення вимог кредиторів від 05.07.2021 №01-20/73 (вх. № 5636 від 06.07.2021) відмовлено. Відкладено розгляд клопотання учасників справи про постановлення окремої ухвали.
Не погоджуючись із вказаним судовим рішенням, орган державної виконавчої служби звернувся до Західного апеляційного господарського суду зі скаргою, у якій просить скасувати ухвалу Господарського суду Тернопільської області від 15.07.2021 у справі №921/574/20 та прийняти нову, якою відмовити в задоволенні клопотань арбітражного керуючого Аршевського М.О. №01-20/48 від 18.05.2021 (вх.№4118 від 18.05.2021) та  №01-20/53 від 04.06.2021 (вх.№4717 від 04.06.2021).
Відповідно до протоколу передачі судової справи раніше визначеному складу суду від 27.08.2021 апеляційну скаргу було передано на розгляд колегії суддів у складі Мирутенко О.Л. – головуючий суддя, Плотніцький Б.Д., Скрипчук О.С. – судді-члени колегії.
Ухвалою Західного апеляційного господарського суду від 06.09.2021 у складі колегії суддів: Мирутенко О.Л. – головуючий суддя, судді Плотніцький Б.Д., Скрипчук О.С. поновлено строк на апеляційне оскарження, відкрито апеляційне провадження за  апеляційною скаргою Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Тернопільській області Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиція України (м. Івано-Франківськ) на ухвалу Господарського суду Тернопільської області від 15.07.2021 та надано представникам сторін строк для подання відзиву на апеляційну скаргу до 22.09.2021. 
Розпорядженням в.о. керівника апарату суду від 14.09.2021 у зв`язку із звільненням у відставку судді (головуючого судді) Мирутенка О.Л., справу передано на повторний автоматизований розподіл судової справи між суддями.
Відповідно до витягу з  протоколу повторного автоматизованого розподілу  судової справи  від 14.09.2021 справу №921/574/20 передано до розгляду колегії суддів у наступному складі: Желік М.Б. - головуючий суддя, члени колегії – Плотніцький Б.Д., Скрипчук О.С.
Ухвалою Західного апеляційного господарського суду від 20.09.2021 колегією суддів складі Желік М.Б. - головуючий суддя, члени колегії – Плотніцький Б.Д., Скрипчук О.С., прийнято апеляційну скаргу Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Тернопільській області Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиція України (м.Івано-Франківськ) на ухвалу Господарського суду Тернопільської області від 15.07.2021  у справі  №921/574/20 до розгляду та призначено судове засідання у справі на 27.09.2021.
23.09.2021 на електронну адресу суду надійшло клопотання арбітражного керуючого Аршевського М.О. про відкладення розгляду апеляційної скарги ГУ ДПС у Тернопільській області у зв`язку із зайнятістю в роботі окружної виборчої комісії з виборів народних депутатів України на проміжних виборах народного депутата України 31.10.2021 в одномандатному виборчому окрузі №184 (постанова Центральної виборчої комісії від 10.09.2021 №339).
В судове засідання 27.09.2021 з`явились представники апелянта та засновника боржника, інші учасники явки уповноважених представників не забезпечили.
Суд оголосив короткий зміст клопотання арбітражного керуючого про відкладення розгляду справи, присутні представники учасників провадження у справі про банкрутство залишили розгляд вказаного клопотання на розсуд суду.
Колегія суддів, порадившись на місці, ухвалила відмовити у задоволенні клопотання арбітражного керуючого Аршевського М.О., мотивовану зайнятістю у роботі окружної виборчої комісії, оскільки заявником не було вказано скільки саме триватиме така робота та зважаючи на те, що арбітражний керуючий не був позбавлений права та можливості подати письмовий відзив на апеляційну скаргу у встановлений судом строк.
Представник апелянта надала суду пояснення щодо доводів та вимог апеляційної скарги, просила скасувати оскаржену ухвалу та прийняти нове рішення, яким відмовити у задоволенні клопотань арбітражного керуючого Аршевського М.О. про повернення (витребування) майна боржника повністю.
Представник АТ «ДАК «Автомобільні дороги України» проти задоволення вимог апеляційної скарги заперечив, просив залишити оскаржену ухвалу суду першої інстанції без змін.
Відповідно до ст.269 Господарського процесуального кодексу України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.
Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього.
Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.
У суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.

Розглянувши апеляційну скаргу, заслухавши пояснення представників апелянта та засновника боржника, присутніх в судовому засіданні, дослідивши матеріали справи, перевіривши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, перевіривши юридичну оцінку обставин справи та повноту їх встановлення, взявши до уваги межі перегляду справи в апеляційній інстанції, колегія суддів дійшла висновку про те, що вимоги апеляційної скарги підлягають задоволенню, а відтак оскаржувану ухвалу слід скасувати, з огляду на наступне.
В провадженні Господарського суду Тернопільської області перебуває справа за заявою боржника Дочірнього підприємства «Тернопільський облавтодор» Відкритого акціонерного товариства Державна акціонерна компанія «Автомобільні дороги України» про банкрутство. 
Ухвалою Господарського суду Тернопільської області від 25.09.2020 відкрито провадження у справі №921/574/20 про банкрутство Дочірнього підприємства «Тернопільський облавтодор» Відкритого акціонерного товариства Державна акціонерна компанія «Автомобільні дороги України», введено мораторій на задоволення вимог кредиторів боржника, введено процедуру розпорядження майном боржника, призначено розпорядником майна боржника арбітражного керуючого Аршевського Михайла Олександровича.
Оголошення про відкриття провадження у справі про банкрутство для заявлення кредиторами грошових вимог до боржника оприлюднено на офіційному веб-порталі судової влади України 28.09.2020.
Ухвалою Господарського суду Тернопільської області від 29.12.2020 постановлено зняти арешт та/або будь-які інші обмеження з поточного рахунку Дочірнього підприємства «Тернопільський облавтодор» ВАТ ДАК «Автомобільні дороги України», встановлено як захід забезпечення вимог кредиторів, що надання платіжних доручень АТ «Комерційний Індустріальний Банк», Івано-Франківське Відділення АТ «КІБ» на перерахування коштів з рахунку боржника здійснюється боржником лише після отримання від розпорядника майна письмової паперової згоди на їх перерахування. Така згода повинна містити інформацію, яка ідентифікує здійснювану операцію з перерахування коштів (суму, отримувача, призначення платежу, строки, дату тощо). Один раз на місяць (першого числа місяця наступного за звітним періодом) боржник зобов`язаний надавати розпоряднику майна в оригіналі виписку банку по рахунку за попередній місяць для контролю за здійсненими операціями. Порушення встановленого судом заходу забезпечення вимог тягне наслідки, передбачені законом. Також визначено, що кошти з вказаного рахунку мають використовуватись з урахуванням і в порядку визначеним Кодексом України з процедур банкрутства. Контроль за витрачанням коштів покладено на розпорядника майна боржника арбітражного керуючого Аршевського Михайла Олександровича.
18.05.2021  арбітражний керуючий Аршевський М.О. звернувся до господарського суду із клопотанням №01-20/48 від 18.05.2021 (вх.№4118 від 18.05.2021) про повернення (витребування) майна боржника.
У клопотанні розпорядник майна боржника просив суд зобов`язати Державну виконавчу службу України в ocoбi Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Тернопільській області Південно-Західного міжрегіонального управління міністерства юстиції (м. Івано-Франківськ) негайно повернути безпідставно стягнуті кошти в сумі 325  452, 68 грн, що належать Дочірньому  підприємству «Тернопільський облавтодор» відкритого акціонерного товариства  Державна акціонерна компанія  «Автомобільні дороги України»  на поточний рахунок боржника шляхом надання відповідного подання до Державного казначейства України. Зобов`язати Державну виконавчу службу України в особі будь-якого її підрозділу здійснювати стягнення грошових коштів та іншого майна боржника виключно за ухвалою господарського суду, у провадженні якого перебуває справа про банкрутство боржника.
Клопотання обґрунтоване тим, що відповідно до інформації, отриманої від Комерційного індустріального банку, 17.05.2021 за поданням Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Тернопільській області Південно-Західного міжрегіонального управління міністерства юстиції (м. Івано-Франківськ) з рахунку боржника списано грошові кошти в сумі 325  452,68 грн. Розпорядник майна вказує, що відповідно до ухвали Господарського суду Тернопільської області від 29.12.2020 станом на 17.05.2021 підстав для стягнення грошових коштів та іншого майна боржника не існувало та просить повернути стягнуті кошти на підставі ст.1212 ЦК України, с.7 та ст.41 КУзПБ.
04.06.2021 арбітражний керуючий Аршевський М.О. звернувся до господарського суду із клопотанням №01-20/53 від 04.06.2021 (вх.№4717 від 04.06.2021) про повернення (витребування) майна боржника, якому розпорядник майна просив суд зобов`язати Державну виконавчу службу України  в ocoбi Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Тернопільській області Південно-Західного міжрегіонального управління міністерства юстиції (м. Івано-Франківськ) негайно повернути безпідставно стягнуті кошти в сумі 7 960, 95 грн., що належать Дочірньому підприємству «Тернопільський облавтодор» ВАТ «ДАК «Автомобільні дороги України» на поточний рахунок боржника шляхом надання відповідного подання до Державного казначейства України. Зобов`язати Державну виконавчу службу України в особі будь-якого її підрозділу здійснювати стягнення грошових коштів та іншого майна боржника виключно за ухвалою господарського суду, у провадженні якого перебуває справа про банкрутство боржника.
Вказане клопотання обґрунтоване тим, що відповідно до інформації, отриманої від Комерційного індустріального банку, 01.06.2021 за поданням Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Тернопільській області Південно-Західного міжрегіонального управління міністерства юстиції (м. Івано-Франківськ) з рахунку боржника списано грошові кошти в сумі 7960,95 грн. Розпорядник майна вказує, що відповідно до ухвали Господарського суду Тернопільської області від 29.12.2020 станом на 17.05.2021 підстав для стягнення грошових коштів та іншого майна боржника не існувало та просить повернути стягнуті кошти на підставі ст.1212 ЦК України, с.7 та ст.41 КУзПБ.
У поясненнях від 03.06.2021 боржник підтримав клопотання розпорядника майна про повернення безпідставно стягнутих коштів та визнання дій органу Державної виконавчої служби неправомірними та надав суду копії банківських виписок по рахунку боржника від 17.05.2021 та від 01.06.2021.
У відзиві на клопотання розпорядника майна Відділ примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Тернопільській області Південно-Західного міжрегіонального управління міністерства юстиції (м. Івано-Франківськ) просив відмовити у задоволенні клопотання арбітражного керуючого Аршевського М.О. в повному обсязі на навів наступні пояснення.
Станом на 03.06.2021 на виконанні у Відділі перебуває 481 виконавчий документ (третя черга) на суму 9  642  186 грн. про стягнення заборгованості з ДП «Тернопільський облавтодор» з виплати заробітної плати за рішеннями судів. Згідно із нормами ст. 34 Закону України «Про виконавче провадження» та ст. 41 Кодексу України з процедур банкрутства у державного виконавця відсутні правові підстави для зупинення виконавчих проваджень по стягненню заборгованості по заробітній платі згідно з рішеннями судів. 29.12.2020 Господарським судом Тернопільської області винесено ухвалу про зняття арешту та/або будь-яких обмежень з поточного рахунку боржника, відкритого в АТ «Комерційний Індустріальний Банк», зобов`язано Державну виконавчу службу України в особі Відділу зупинити виконавчі дії щодо продажу рухомого майна боржника згідно зі зведеним виконавчим провадженням №36035661, крім випадків, передбачених Кодексом України з процедур банкрутства. 06.04.2021 на виконання постанови Західного апеляційного господарського суду від 24.03.2021, якою залишено без змін ухвалу Господарського суду Тернопільської області від 29.12.2020, державним виконавцем було винесено постанову про зняття арешту з поточного рахунку боржника. В період з 06.04.2021 арешт на поточний рахунок боржника № НОМЕР_1 , відкритий в АТ «Комерційний Індустріальний Банк», державним виконавцем не накладався. 
На підставі ст.41 КУзПБ та ст.ст.18, 52 Закону України «Про виконавче провадження» державним виконавцем було 12.05.2021 направлено платіжні вимоги для списання коштів з рахунків, які відкриті боржником. В результаті списання на депозитний рахунок Відділу 17.05.2021 надійшли кошти в сумі 325  452,68 грн, списані кошти перераховані стягувачам на їх особисті рахунки по виконавчих провадженнях із заборгованості по заробітній платі та розподілені відповідно до ст.46 Закону України «Про виконавче провадження».
У відзиві Державна виконавча служба наводить детальний перелік фізичних осіб, на рахунки яких перераховано стягнуті кошти та надає відповідні підтверджуючі документи.
Відділ примусового виконання рішень наголошує, що норми ст.41 КУзПБ чітко розмежовують поняття стягнення грошових коштів і звернення стягнення на майно, та вказує, що при направленні платіжних вимог на списання коштів з рахунку боржника державним виконавцем не порушено вимог норм Закону та Кодексу.
Також відділ зазначає, що платіжні вимоги на списання коштів неодноразово направлялись банку, однак, ні боржник ні розпорядник майна не оскаржували таких дій державного виконавця, натомість в порушення вимог закону здійснювали перерахування коштів за оплату послуг у сфері інформатизації та передплату газети «Професійний бухгалтер».
Місцевий господарський суд, постановляючи оскаржену ухвалу, дійшов висновків про те, що  дії Державної виконавчої служби по стягненню з рахунків боржника коштів виконавчого збору та інших витрат виконавчого провадження в період дії мораторію на задоволення вимог кредиторів є такими, що не відповідають приписам Кодексу України з процедур банкрутства, а тому безпідставно стягнуті з рахунку боржника кошти в частині стягнутих коштів виконавчого збору та інших витрат виконавчого провадження підлягають поверненню на поточний рахунок боржника. Окрім того, суд зобов`язав Державну виконавчу службу України в особі будь-якого її підрозділу здійснювати стягнення грошових коштів з дотриманням вимог частини 5 статті 41 Кодексу України з процедур банкрутства, в частині забезпечення арбітражному керуючому належних умов для здійснення контролю за стягненням грошових коштів, на які не поширюється дія мораторію. В іншій частині у задоволенні клопотань арбітражного керуючого про повернення (витребування) майна боржника суд відмовив.
Вимоги апеляційної скарги обґрунтовано тим, що оскаржена ухвала постановлена неправомірно, без дослідження усіх фактів, що мають юридичне значення для вирішення справи, без надання належної оцінки доказам, без аналізу нормативно-правових актів, що регулюють виконання судових рішень, а також з порушенням норм процесуального права.
Так, скаржник зазначає, що списані з рахунку боржника кошти в розмірі 325  452,68 грн. та 7  960,95 грн. перераховано фізичним особам – стягувачам за рішеннями про стягнення з боржника заробітної плати. При перерахуванні коштів також було стягнуто виконавчий збір до Державного бюджету України в розмірі 10 відсотків суми, що підлягає примусовому стягненню. Апелянт наголошує, що нестягнення виконавчого збору і не перерахування його до державного бюджету України є порушенням бюджетного законодавства. Державний виконавець повідомляв арбітражного керуючого про кожне стягнення і розподіл коштів шляхом надсилання відповідних листів.
Апелянт наголошує, що у разі незгоди боржника чи розпорядника майна із діями державного виконавця, вони не позбавлені права звертатись до суду зі скаргою на дії державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця, що узгоджується з правовими висновками Верховного Суду у постанові від 05.07.2021 у справі №911/378/17, однак, арбітражний керуючий звернувся із клопотанням про повернення (витребування) майна, що було в порушення процесуальних норм, предметом розгляду в господарському суді.
В мотивувальній та резолютивній частинах оскаржуваної ухвали визнано такими, що не відповідають вимогам Закону дії Державної виконавчої служби щодо стягнення в односторонньому порядку поза межами черговості і реєстру кредиторів з рахунків боржника коштів виконавчого збору та інших витрат виконавчого провадження в період дії мораторію на задоволення вимог кредиторів. Апелянт не погоджується з висновками суду про те, що виконавчий збір та інші витрати виконавчого провадження повинні заявлятись Державною виконавчою службою в межах кредиторських вимог, адже таке твердження суду не передбачене жодними правовими нормами. Орган Державної виконавчої служби у цьому випадку не є кредитором, а здійснює виконання рішень судів, які набрали законної сили, що в свою чергу, є порушенням судом першої інстанції норм матеріального права. Апелянт вважає, що наведене підтверджується також відсутністю судової практики щодо визнання кредиторських вимог органів державної виконавчої служби у справах про банкрутство. 
Також апелянт не погоджується з твердженням суду про перевагу норм Кодексу України з процедур банкрутства перед Законом України «Про виконавче провадження», адже у відповідності до ст.2 КУзПБ провадження у справах про банкрутство регулюються цим Кодексом, Господарським процесуальним кодексом України, іншими законами України, без зазначення переваг будь-якого Закону.
Скаржник звертає увагу на те, що суд проігнорував і не взяв до уваги доводи органу державної виконавчої служби про те, що боржник та розпорядник майна здійснюють списання коштів з рахунку боржника в порушення норм Кодексу України з процедур банкрутства та ухвали Господарського суду Тернопільської області від 29.12.2021.
Окрім того, апелянт вказує, що в резолютивній частині оскарженої ухвали вказано повернути безпідставно стягнуті кошти з рахунку боржника в частині стягнутих коштів виконавчого збору та інших витрат виконавчого провадження на поточний рахунок боржника, однак, не вказано яка саме сума має бути повернута та звідки їх можна повернути, адже кошти було розподілено та перераховано з депозитного рахунку виконавчої служби. Суд, визнавши дії Державної виконавчої служби неправомірними, не зазначив яким саме нормам не відповідають дії державного виконавця.
Правом подання відзиву на апеляційну скаргу у встановлений судом строк – до 22.09.2021, учасники апеляційного провадження не скористались.
Як вбачається з матеріалів справи, до відкриття провадження у справі про банкрутство ДП «Тернопільський облавтодор» ВАТ «Державна акціонерна компанія «Автомобільні дороги України» на виконанні у Відділі примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Тернопільській області Південно-Західного міжрегіонального управління міністерства юстиції (м. Івано-Франківськ) перебувало зведене виконавче провадження №36035661 про стягнення грошових коштів з боржника (643 виконавчих документи). Серед виконавчих документів у зведеному виконавчому провадженні перебували накази про стягнення заробітної плати на користь колишніх працівників боржника.
Відповідно до виписки з рахунку боржника від 17.05.2021, відкритого в АТ «КІБ», 17.05.2021 з рахунку боржника було списано кошти в сумі 325  452,68 грн., призначення платежу «Часткова оплата платіжної вимоги №36035661 від 12.05.2021, сум. до спл.10638316,67 грн.за ст.52 ЗУ Про викон. провад. стяг заборг. по з/п зг вик лист №607/27796/19 від 10.02.2020., що вид» (а/с 106, том 29).
Відповідно до розпоряджень державного виконавця від 25.05.2021 грошові кошти в сумі  325  452,68 грн., що надійшли на рахунок з обліку депозитних сум, перераховано фізичним особам-стягувачам на відповідні рахунки, виконавчий збір перераховано на рахунок Державної казначейської служби України.
Про списання коштів з рахунку боржника та розподіл списаних коштів у порядку п.3 ч.1 ст.45 Закону України «Про виконавче провадження» розпорядника майна було повідомлено листом Відділу ПВО УЗПВР у Тернопільській області ПЗМУ МЮ (м.Івано-Франківськ) від 01.06.2021 №5542/04.1-24.
Відповідно до виписки з рахунку боржника від 01.06.2021, відкритого в АТ «КІБ», 01.06.2021 з рахунку боржника було списано кошти в сумі 7960,95 грн., призначення платежу «Часткова оплата платіжної вимоги №36035661 від 24.05.2021, сум. до спл.9601213,60 грн.за ст.52 ЗУ Про викон. провад. стяг заборг. по з/п зг вик лист №507/27796/19 від 10.02.2020., що вид» (а/с 107, том 29).
Розпорядник майна, вважаючи списання коштів державною виконавчою службою неправомірним звернувся до господарського суду із клопотанням про повернення безпідставно набутого майна на підставі ст.7 КУзПБ та ст.1212 ЦК України
Відповідно до частини 1 статті 2 Кодексу України з процедур банкрутства провадження у справах про банкрутство регулюється цим Кодексом, Господарським процесуальним кодексом України, іншими законами України.
Відповідно до ч.2 ст.7 Кодексу України з процедур банкрутства господарський суд, у провадженні якого перебуває справа про банкрутство, в межах цієї справи вирішує всі майнові спори, стороною в яких є боржник; спори з позовними вимогами до боржника та щодо його майна; спори про визнання недійсними результатів аукціону; спори про визнання недійсними будь-яких правочинів, укладених боржником; спори про повернення (витребування) майна боржника або відшкодування його вартості відповідно; спори про стягнення заробітної плати; спори про поновлення на роботі посадових та службових осіб боржника; спори щодо інших вимог до боржника.
Склад учасників розгляду спору визначається відповідно до Господарського процесуального кодексу України.
Господарський суд розглядає спори, стороною в яких є боржник, за правилами, визначеними Господарським процесуальним кодексом України. 
За результатами розгляду спору суд ухвалює рішення.
Відповідно до статті 1212 ЦК України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала. Положення цієї глави застосовуються незалежно від того, чи безпідставне набуття або збереження майна було результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб чи наслідком події. Положення цієї глави застосовуються також до вимог про: 1) повернення виконаного за недійсним правочином; 2) витребування майна власником із чужого незаконного володіння; 3) повернення виконаного однією із сторін у зобов`язанні; 4) відшкодування шкоди особою, яка незаконно набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи.
Колегія суддів апеляційної інстанції зазначає, що частина друга статті сьомої Кодексу України з процедур банкрутства врегульовує розгляд саме позовів в межах справи про банкрутство, які передбачають визначення складу учасників розгляду спору, сплату судового збору та загалом оформлення позовної заяви у відповідності до вимог Господарського процесуального кодексу України.
Натомість клопотання розпорядника майна про повернення (витребування) майна боржника, виходячи з його обґрунтування, є за своєю суттю скаргою на дії органу Державної виконавчої служби, подання та розгляд якої також врегульовано окремими положеннями  Господарського процесуального кодексу України у статтях 339-345.
Так, у постанові Верховного Суду у справі №911/378/17 від 05.07.2021, на правові висновки у якій покликався також скаржник, зазначено, що з метою контролю за стягненням грошових коштів за вимогами кредиторів за зобов`язаннями, на які не поширюється дія мораторію, арбітражний керуючий може подати до суду скаргу на дії державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця у разі виявлення певних порушень при здійсненні відповідних стягнень.
Колегія суддів погоджується з доводами апелянта про те, що розгляд питань, які порушив у своєму клопотанні розпорядник майна, мав бути здійснений за нормами Кодексу України з процедур банкрутства з урахуванням особливостей, встановлених у статтях 339-345 Господарського процесуального кодексу України.
Також підставними є доводи апелянта про відсутність зазначення у пункті третьому резолютивної частини оскарженої ухвали суми виконавчого збору та інших витрат виконавчого провадження, яка підлягає поверненню на поточний рахунок боржника. 
Водночас колегія суддів відхиляє доводи апелянта про те, що в пункті другому резолютивної частини оскарженої ухвали суд першої інстанції, визнавши дії органу Державної виконавчої служби такими, що не відповідають приписам Кодексу України з процедур банкрутства, не зазначив які саме норми кодексу було порушено оскільки відповідна мотивація була наведена в мотивувальній частині оскарженої ухвали.
Зокрема, на думку суду першої інстанції, таким, що  не відповідає закону  з боку Державної виконавчої служби є стягнення в односторонньому порядку поза межами черговості і реєстру кредиторів з рахунків боржника коштів виконавчого збору та інших витрат виконавчого провадження в період дії мораторію на задоволення вимог кредиторів. Також суд зазначив, що за змістом Кодексу України з процедур банкрутства не передбачено, що на такі стягнення Державної виконавчої служби не поширюється дія мораторію, і що вони можуть бути здійснені безспірно в односторонньому порядку органом ДВС поза межами реєстру вимог кредиторів та черговості вимог кредиторів ним визначеному.
Суд першої інстанції вважає, що вказані виконавчий збір та інші витрати виконавчого провадження повинні заявлятись ДВС в межах кредиторських вимог у яких ДВС виступатиме кредитором поряд з усіма іншими кредиторами в черговості визначеній Кодексом України з процедур банкрутства, адже, в іншому випадку, якщо ДВС буде здійснювати самостійне безспірне стягнення виконавчого збору та інших витрат виконавчого провадження поза черговістю визначеною Кодексом України з процедур банкрутства, таке буде суперечити як приписам Кодексу України з процедур банкрутства, так і суті введених цим Кодексом процедур банкрутства та ставитиме ДВС в привілейоване становище поряд з іншими кредиторами, у тому числі, і поряд з іншими державними установами, які виступають кредиторам в цій процедурі.
Колегія суддів не погоджується з такими висновками суду першої інстанції з огляду на наступне.
Відповідно до статті 41 Кодексу України з процедур банкрутства мораторій на задоволення вимог кредиторів - це зупинення виконання боржником грошових зобов`язань і зобов`язань щодо сплати податків і зборів (обов`язкових платежів), строк виконання яких настав до дня введення мораторію, і припинення заходів, спрямованих на забезпечення виконання цих зобов`язань та зобов`язань щодо сплати податків і зборів (обов`язкових платежів), застосованих до дня введення мораторію.
Мораторій на задоволення вимог кредиторів вводиться одночасно з відкриттям провадження у справі про банкрутство, про що зазначається в ухвалі господарського суду. Ухвала є підставою для зупинення вчинення виконавчих дій. Про запровадження мораторію розпорядник майна повідомляє відповідному органу або особі, яка здійснює примусове виконання судових рішень, рішень інших органів, за місцезнаходженням (місцем проживання) боржника та місцезнаходженням його майна.
Протягом дії мораторію на задоволення вимог кредиторів:
забороняється стягнення на підставі виконавчих та інших документів, що містять майнові вимоги, у тому числі на предмет застави, за якими стягнення здійснюється в судовому або в позасудовому порядку відповідно до законодавства, крім випадків перебування виконавчого провадження на стадії розподілу стягнутих з боржника грошових сум (у тому числі одержаних від продажу майна боржника), перебування майна на стадії продажу з моменту оприлюднення інформації про продаж, а також у разі виконання рішень у немайнових спорах;
забороняється виконання вимог, на які поширюється мораторій;
не нараховується неустойка (штраф, пеня), не застосовуються інші фінансові санкції за невиконання чи неналежне виконання зобов`язань із задоволення всіх вимог, на які поширюється мораторій;
зупиняється перебіг позовної давності на період дії мораторію;
не застосовується індекс інфляції за весь час прострочення виконання грошового зобов`язання, три проценти річних від простроченої суми тощо.
Мораторій на задоволення вимог кредиторів застосовується до вимог кредиторів щодо відшкодування збитків, що виникли внаслідок відмови боржника від виконання правочинів (договорів) у процедурі санації, у порядку, передбаченому цим Кодексом.
Дія мораторію  на задоволення вимог кредиторів  не поширюється на вимоги  поточних кредиторів,  виплату заробітної плати  та нарахованих на ці суми страхових внесків на загальнообов`язкове державне пенсійне та інше соціальне страхування, відшкодування шкоди, заподіяної здоров`ю та життю громадян, виплату авторської винагороди, аліментів, а також на вимоги за виконавчими документами немайнового характеру, що зобов`язують боржника вчинити певні дії чи утриматися від їх вчинення.
Стягнення грошових коштів за вимогами кредиторів за зобов`язаннями, на які не поширюється дія мораторію, крім випадків, передбачених статтею 94 цього Кодексу, провадиться з рахунку боржника в установі банку. Контроль за такими стягненнями здійснює арбітражний керуючий.
Дія мораторію не поширюється на задоволення вимог кредиторів шляхом звернення стягнення на предмет обтяження, що забезпечує виконання зобов`язань суб`єкта підприємницької діяльності - сторони генеральної угоди відповідно до вимог статті 94 цього Кодексу.
Звернення стягнення на майно боржника за вимогами, на які не поширюється дія мораторію, здійснюється виключно за ухвалою господарського суду, у провадженні якого перебуває справа про банкрутство боржника, крім випадків, передбачених статтею 94 цього Кодексу.
Під час процедури розпорядження майном боржник має право задовольняти лише ті вимоги кредиторів, на які згідно з частиною п`ятою цієї статті не поширюється дія мораторію.
Отже, із змісту статті 41 Кодексу України з процедур банкрутства мораторій не поширюється на вимоги щодо виплати заробітної плати.
Відповідно до п.4 ч.1 ст.34 Закону України «Про виконавче провадження» виконавець зупиняє упиняє вчинення виконавчих дій у разі відкриття господарським судом провадження у справі про банкрутство (неплатоспроможність) боржника, якщо відповідно до закону на вимогу стягувача поширюється дія мораторію, запровадженого господарським судом.
Відповідно до ч.1, ч.2 ст.27 Закону України «Про виконавче провадження» виконавчий збір - це збір, що справляється на всій території України за примусове виконання рішення органами державної виконавчої служби. Виконавчий збір стягується з боржника до Державного бюджету України. Виконавчий збір стягується державним виконавцем у розмірі 10 відсотків суми, що підлягає примусовому стягненню, поверненню, або вартості майна боржника, що підлягає передачі стягувачу за виконавчим документом, заборгованості із сплати аліментів.
Відповідно до ч.4 ст.27 Закону України «Про виконавче провадження» державний виконавець виносить одночасно з постановою про відкриття виконавчого провадження постанову про стягнення виконавчого збору (крім виконавчих документів про стягнення аліментів).
Стягнутий виконавчий збір перераховується до Державного бюджету України протягом трьох робочих днів з дня надходження на відповідний рахунок органу державної виконавчої служби.
При цьому відповідно до ч. ст.45 Закону України «Про виконавче провадження» розподіл стягнутих виконавцем з боржника за виконавчим провадженням грошових сум (у тому числі одержаних від реалізації майна боржника) здійснюється у такій черговості: 1) у першу чергу повертається авансовий внесок стягувача на організацію та проведення виконавчих дій; 2) у другу чергу компенсуються витрати виконавчого провадження, не покриті авансовим внеском стягувача; 3) у третю чергу задовольняються вимоги стягувача та стягується виконавчий збір у розмірі 10 відсотків фактично стягнутої суми або основна винагорода приватного виконавця пропорційно до фактично стягнутої з боржника суми (крім виконавчих документів про стягнення аліментів); 4) у четверту чергу стягуються штрафи, накладені виконавцем відповідно до вимог цього Закону, та виконавчий збір або основна винагорода за виконавчими документами про стягнення аліментів.
Здійснюючи виконання рішень суду, якими стягнуто заробітну плату, державний виконавець одночасно з вимогами стягувача стягує виконавчий збір у розмірі 10 відсотків фактично стягнутої суми або основна винагорода приватного виконавця пропорційно до фактично стягнутої з боржника суми, який у відповідності до ст.29 Бюджетного кодексу України включається до доходів державного бюджету України.
Правомірність перерахування депозитних сум, які надійшли на рахунок державної виконавчої служби при примусовому виконанні виконавчого документа, на рахунок стягувачів на вимоги яких не поширюється дія мораторію та на рахунок Державної казначейської служби в розмірі виконавчого збору підтверджується також правою позицією Верховного Суду, викладеною в постанові від 05.07.2021 у справі №911/378/17.
Слід зазначити, що оскільки дія мораторію на задоволення вимог кредиторів не поширюється на вимоги щодо виплати заробітної плати, керівник боржника спільно з розпорядником майна боржника вправі у процедурі розпорядження майном здійснювати погашення вимог кредиторів боржника по заробітній платі самостійно та за наявності у боржника активів, які не використовуються в господарській діяльності боржника та не обмежені в обігу узгодити в судовому порядку їх відчуження для задоволення вимог по заробітній платі без залучення до цього органу державної виконавчої служби.
Зазначені дії керівника спільно з розпорядником майна дозволять боржнику уникнути додаткових витрат на оплату виконавчого збору та витрат виконавчого провадження, у разі якщо стягнення за виконавчими документами по заробітній платі здійснювалося б органом державної виконавчої служби. 
Аналогічну правову позицію викладено у постанові Верховного Суду від 11.11.2019 у справі №15/175-б.
Щодо зауваження суду першої інстанції про те, що порушенням Кодексу України з процедур банкрутства є також списання грошових коштів з рахунку боржника без відома про це арбітражного керуючого, колегія суддів зазначає, що контроль списання грошових коштів з рахунків в боржника є в першу чергу обов`язком арбітражного керуючого. Як вбачається з матеріалів справи, з метою виконання такого обов`язку арбітражний керуючий звертався за відповідною інформацією до органу державної виконавчої служби, а остання в свою чергу, надавала повні та детальні відповіді на такі запити. 
Ухвала Господарського суду Тернопільської області від 29.12.2020, якою вжито заходів забезпечення вимог кредиторів, встановлено, що надання платіжних доручень АТ «Комерційний Індустріальний  Банк», Івано-Франківське Відділення АТ «КІБ» на перерахування коштів з поточного рахунку боржника здійснюється боржником лише після отримання від розпорядника майна письмової паперової згоди на їх перерахування. Така згода повинна містити інформацію, яка ідентифікує здійснювану операцію з перерахування коштів (суму, отримувача, призначення платежу, строки, дату тощо). 
Тобто боржник має обов`язок отримати попередню письмову згоду розпорядника майна на перерахування коштів з поточного рахунку, обов`язку державного виконавця письмово попереджати арбітражного керуючого про списання коштів з рахунку боржника при вчиненні виконавчих дій не встановлено жодним нормативно-правовим актом.
Враховуючи зазначене, колегія суддів дійшла висновку про те, що у задоволенні клопотаннь арбітражного керуючого №01-20/48 від 18.05.2021 (вх.№4118 від 18.05.2021) та №01-20/53 від 04.06.2021 (вх.№4717 від 04.06.2021) про повернення (витребування) майна боржника слід відмовити в повному обсязі.
Відповідно до п.3, п.4 ч.1 ст.277 ГПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, встановленим обставинам справи, неправильне застосування норм процесуального або матеріального права.
Враховуючи встановлені обставини справи, зважаючи на те, що доводи апеляційної скарги знайшли своє підтвердження в матеріалах справи, беручи до уваги межі перегляду оскаржуваної ухвали, суд апеляційної інстанції дійшов висновку про те, що вимоги апеляційної скарги є обґрунтованими та підлягають задоволенню, оскаржувану ухвалу слід скасувати.
Керуючись ст.ст.86, 270, 275, 277, 282 ГПК України, Західний апеляційний господарський суд
ПОСТАНОВИВ:

           1. Вимоги апеляційної скарги Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Тернопільській області Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиція України (м. Івано-Франківськ) (вх. №01-05/2906/21 від 27.08.2021) – задоволити.
          2. Ухвалу Господарського суду Тернопільської області від 15.07.2021 у справі №921/574/20 в частині пунктів 1, 2, 3, 4 – скасувати.
               Прийняти в цій частині нове рішення, яким у задоволенні клопотання арбітражного керуючого №01-20/48 від 18.05.2021 (вх№4118 від 18.05.2021) та №01-20/53 від 04.06.2021 (вх.№4717 від 04.06.2021) – відмовити повністю.
             В решті ухвалу Господарського суду Тернопільської області від 15.07.2021 у справі №921/574/20 – залишити без змін.
            3. Матеріали справи повернути в місцевий господарський суд.

          Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та не підлягає оскарженню.

          Повний текст постанови складено 07.10.2021.

Головуючий      суддя                                                                  Желік М.Б. 

                              суддя                                                        Скрипчук О.С.

                                        суддя                                                      Плотніцький Б.Д.