Ухвала
 
03 грудня 2021 року
м. Київ
 
справа № 136/833/16-ц
провадження № 61-19384ск21
 
Верховний Суд у складі судді Касаційного цивільного суду Стрільчука В. А., розглянувши апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 - ОСОБА_2 на ухвалу Вінницького апеляційного суду від 11 жовтня 2021 року в справі за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Держгеокадастру у Вінницькій області, Липовецької районної державної адміністрації у Вінницькій області, ОСОБА_3 , треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору: Нападівська сільська рада Липовецького району Вінницької області, Фермерське господарство «Зінденс», про усунення перешкод у користуванні земельною ділянкою за заявою ОСОБА_1 про забезпечення позову,
 
ВСТАНОВИВ:
 
У травні 2016 року ОСОБА_1 звернувся до суду з указаним позовом, в якому просив: усунути перешкоди у користуванні земельною ділянкою шляхом визнання недійсним розпорядження Липовецької районної державної адміністрації від 06 грудня 2004 року № 228 про припинення права постійного користування Фермерського господарства «Соб» земельною ділянкою площею 22,88 га; визнати недійсними накази Головного управління Держземагенства у Вінницькій області від 20 січня 2014 року № ВН/0522281400:04:00/00002267 та № ВН/0522281400:04:000/00002244 «Про надання земельної ділянки в оренду», яким ОСОБА_3 надано в оренду терміном на 25 років земельну ділянку площею 20 га із земель резервного фонду сільськогосподарського призначення державної власності, розташовану на території Нападівської сільської ради Липовецького району Вінницької області; визнати недійсним договори оренди земельної ділянки, укладені між Головним управлінням Держземагенства у Вінницькій області та ОСОБА_3 та зареєстровані в Державній реєстраційній службі Липовецького районного управління юстиції Вінницької області, індексні номери 17069662 від 31 січня 2014 року та 17213599 від 01 лютого 2014 року; скасувати рішення реєстраційної служби Липовецького районного управління юстиції Вінницької області від 01 лютого 2014 року №№ 17213599, 17069662, від 31 квітня 2014 року № 17069662.
 
Рішенням Погребищенського районного суду Вінницької області від 21 липня 2021 року в задоволенні позову відмовлено.
 
Ухвалою Вінницького апеляційного суду від 28 вересня 2021 року відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Погребищенського районного суду Вінницької області від 21 липня 2021 року.
 
08 жовтня 2021 року ОСОБА_1 подав до Вінницького апеляційного суду заяву про забезпечення позову, в якій просив до остаточного вирішення позову по суті заборонити орендареві ОСОБА_3 подавати заяву на викуп орендованої земельної ділянки та заборонити орендодавцеві земельної ділянки надавати згоду на продаж земельної ділянки чи вчиняти будь-які дії щодо відчуження земельної ділянки, яка є предметом спору, загальною площею 22,88 га, розташованої на території Нападівської сільської ради Липовецького району Вінницької області, на яку йому ( ОСОБА_1 ) в 1994 році було видано державний акт на право постійного користування землею серії ВН № 0244, а надалі незаконно відчужено рішенням Липовецької районної державної адміністрації з наступним укладанням договорів оренди земельних ділянок від 29 січня 2014 року № 44 та № 45 між Головним управлінням Держземагенства у Вінницькій області та ОСОБА_3 , що мають кадастрові номери: 0522283800:03:000:2457 та 0522283800:03:000:2464.
 
Ухвалою Вінницького апеляційного суду від 11 жовтня 2021 року в задоволенні заяви ОСОБА_1  про забезпечення позову відмовлено.
 
Постановою Вінницького апеляційного суду від 18 листопада 2021 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишено без задоволення, а рішення Погребищенського районного суду Вінницької області від 21 липня 2021 року - без змін.
 
18 листопада 2021 року представник ОСОБА_1 - ОСОБА_2 через Вінницький апеляційний суд подав до Верховного Суду апеляційну скаргу на ухвалу Вінницького апеляційного суду від 11 жовтня 2021 року, в якій, посилаючись на статті 351-357, 374, 376 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України), просив скасувати оскаржуване судове рішення і ухвалити нове рішення, яким задовольнити його заяву про забезпечення позову.
 
30 листопада 2021 року апеляційна скарга представника ОСОБА_1 - ОСОБА_2 надійшла до Верховного Суду.
 
Вказана апеляційна скарга підлягає поверненню особі, яка її подала, з таких підстав.
 
Відповідно до частини другої статті 6, частини другої статті 19 Конституції України органи законодавчої, виконавчої та судової влади здійснюють свої повноваження у встановлених цією Конституцією межах і відповідно до законів України та зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
 
Частиною другої статті 125 Конституції України визначено, що Верховний Суд є найвищим судом у системі судоустрою України.
 
Згідно зі статтею 388 ЦПК України судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.
 
Право касаційного оскарження та судові рішення, які можуть бути оскаржені в касаційному порядку, визначено статтею 389 ЦПК України.
 
Згідно з частинами першою, другою статті 351 ЦПК України судом апеляційної інстанції у цивільних справах є апеляційний суд, у межах апеляційного округу якого (території, на яку поширюються повноваження відповідного апеляційного суду) знаходиться місцевий суд, який ухвалив судове рішення, що оскаржується, якщо інше не передбачено цим Кодексом. Судом апеляційної інстанції у справах про визнання необґрунтованими активів та їх стягнення в дохід держави є Апеляційна палата Вищого антикорупційного суду, крім випадків, передбачених частиною третьою статті 26 цього Кодексу. Верховний Суд переглядає в апеляційному порядку судові рішення апеляційних судів, ухвалені ними як судами першої інстанції.
 
Відповідно до частини другої статті 149 ЦПК України забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду, а також з інших підстав, визначених законом.
 
Оскаржувана заявником ухвала постановлена апеляційним судом в межах апеляційного провадження за апеляційною скаргою на рішення місцевого суду по суті спору. Тобто таке судове рішення постановлене Вінницьким апеляційним судом як судом апеляційної інстанції, а не першої, як помилково вважає заявник, тому воно не може бути оскаржене в апеляційному порядку до Верховного Суду.
 
Згідно з пунктом 4 частини четвертої статті 393 ЦПК України касаційна скарга не приймається до розгляду і повертається судом, якщо: у касаційній скарзі не викладені передбачені цим Кодексом підстави для оскарження судового рішення в касаційному порядку.
 
Як зазначено вище, оскаржуючи ухвалу Вінницького апеляційного суду від 11 жовтня 2021 року, представник ОСОБА_1 - ОСОБА_2 послався на статті 351-357, 374, 376, якими врегульовано апеляційний розгляд справи, тобто в поданій ним скарзі не зазначено підстав для оскарження судового рішення в касаційному порядку.
 
Тому подану представником ОСОБА_1 - ОСОБА_2 скаргу необхідно повернути особі, яка її подала.
 
Таке повернення не порушує права заявника на доступ до суду, оскільки згідно з пунктом 5 частини першої статті 43 ЦПК України учасники справи мають право оскаржувати судові рішення у визначених законом випадках. Тобто заявник може реалізувати своє право на оскарження судового рішення в порядку, встановленому ЦПК України.
 
Керуючись статтями 351, 389, 393 ЦПК України,
 
УХВАЛИВ:
 
Повернути представнику ОСОБА_1 - ОСОБА_2 його апеляційну скаргу на ухвалу Вінницького апеляційного суду від 11 жовтня 2021 року в справі за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Держгеокадастру у Вінницькій області, Липовецької районної державної адміністрації у Вінницькій області, ОСОБА_3 , треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору: Нападівська сільська рада Липовецького району Вінницької області, Фермерське господарство «Зінденс», про усунення перешкод у користуванні земельною ділянкою.
 
Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя                                                                                                          В. А. Стрільчук